631 



Yngre fogel (dock redan fortplantningsskicklig). Framom 

 ögat en liten svartaktig fläck; hufvud, hals och alla öfre 

 kroppsdelar brungi'åa, inunder äfven brungrå, men blekare 

 än otVan. Vingpennorna i yttre fanet mörkgråa, i inre 

 blekt purpurgråa med hvitbrunaktiga spolar. Stjerten ask- 

 grå. Sk. fn. 



På öarne i ishafvet från den högsta norden till Spets- 

 bergen, Beeren Island, Island, ett par ställen vid Skotlands 

 kust och möjligen äfven något ställe i Finmarken, kläcker 

 denna oceanens innebyggare. Om vintern visar den sig äf- 

 ven sydligare, ända vid kusterna af Frankrike och Holland. 



Uti vårt område förekommer arten längs yttersta is- 

 hafskusten *), men hittills veta vi ej mycket härom. — Enligt 

 Schrader skall den ofta visa sig vid ishafskusten *'^), och 

 derföre vara en för fiskarena väl bekant fogel. Middendorff 

 säger den vara sällsynt vid 70® n. br., således utanför Wa- 

 rangertjorden. 



På sina egentliga häckställen kläcker den i stora ko- 

 lonier tillsammans; honan lägger blott eit ägg, hvilket begge 

 föräldrarne rufva; begge uppföda sedermera ungen tills den är 

 fullvuxen. Foglarne hafva en ytterst stark och obehaglig lukt 



Stormsvale-slägtet (Thalassidroma Vig.). 



Näbben kortare än hufvudet, hoptryckt, tunn och svag, i spetsen 

 nedåt krökt. Näsborrarne såsom hos föregående slägte, benen likaså, 

 spensliga. V in g ar ne långa, andra pennan längst; stjerten består af 12 

 pennor, tvär eller klufven. 



Hithörande foglar äro oceanfoglar, likasom de näst föregående; i 

 norra delarne af Atlantiska oceanen finnas flere arter, af hvilka tvenne 

 hafva anträffats äfven i våra grannländer, men ej hos oss. 



*} Arten finnes ännu vid Novaja Semlja (v. Baer, Heuglin) samt 

 på hafvet deremellan och Norge (Gillitt). 



**) Schrader synes dock ej sjelf hafva erhållit den, då han i 

 namnlistan (1. c. sid. 242) säger „wahrscheinlich". 



