611 



gul och slutligen orangeröd spets (Naum.). Iris brun, ögon- 

 lockens kanter hos yngre gulgråa, hos äldre röda. Benen 

 mattsvarta, hos yngre gråaktiga, tarsen l^-Vs tum, mellantån 

 med klo P/g tum långa. Vingspetsarne obetydligt längre 

 än stjertspetsen. 



De gamla foglarne hafva hela fjäderklädnaden skönt hvit. 



En yngre fogel är helt hvit med svartgråa småfjädrar 

 vid munvinklarne samt på tyglarne; på vingarne återstå spår 

 af några få svartaktiga fläckar vid handleden och uppå ving- 

 täckarne. Vingpennorna rent hvita; alla handpennorna äf- 

 vensom lillvingens pennor med en svart fläck i spetsen; samt- 

 liga stjertpennorna äfven med ett smalt, svart band innanför 

 den hvita spetskanten. F. M, 



Denna arktiska mås kläcker i nordligaste Amerika, på 

 Grönland, Spetsbergen och Novaja Semlja. Den flyttar ut- 

 efter hafskusterna och öfvervintrar vid norra Skandinavien; 

 ett fåtal individer kommer ibland längre ned ända till Eng- 

 land, Frankrike och Nordsjön, enstaka exemplar till Öster- 

 sjön, ytterst sällan till mellersta Europas inre delar. 



För finska faunan är den redan skäligen fremmande, 

 men torde dock årligen komma till vårt område. Enligt 

 Schrader kommer den nemligen hvarje vinter från Spetsber- 

 gen till fasta landets kuster; då den här är funnen närmast 

 vår gräns (Wardö och Nyborg invid Warangerfjord) torde 

 den väl ibland också komma ostligare. Att den någongång 

 härifrån tager kosan inåt land bevisas deraf, att exemplar 

 flere år visat sig på senhösten vid Pallasjärvi sjö i Kittilä 

 s:n, såsom i oktober 1866, då en yngre fogel tillvaratogs 

 {Sig & Pil), och senast enligt hr Knohlock om senhösten 

 1872. Af hvilken anledning Naumann (Bd X, s. 346) upp- 

 gifver fogeln från Hvita hafvet är oss icke bekant. — Skulle 

 arten, såsom möjligt är, ibland flytta från sistnämnda haf 



