5G6 



och de större vingtäckarne; armpennorna hvita med en grå 

 fläck längs midten. Stjertpennorna ljust askgråa, mot spetsen 

 med mörka tvärband och hvita spetskanter. Kinderna, strupen, 

 halsen och hela underlifvet hvita. F, M. 



Begge könen äro lika, honan något mindre än hanen. 



Dundrägt. Alldeles späda ungar hafva röd näbb med 

 röd spets, något större med ljust hornfärgad spets; fötterna 

 liffärgade (17 juni 1872 Klåfskär, Sievers). En unge hade 

 dunet nästan öfverallt hvitt, isynnerhet undertill; ofvan samt 

 omkring halsen är det vid roten svartgrått, genomskimrande 

 i små oregelbundna fläckar; på vingarne en svag rostgul 

 skiftning. En annan hade öfverallt på den ljusgråa grund- 

 färgen ofvan tydlig rostgul anstrjdining, något äfven på under- 

 lifvet. Hos en tredje börja de rostfärgade fjäderspetsarne 

 på skuldrorna samt vingpennornas spetsar att sticka fram 

 (d. 5 aug. 1872, Kyrkslätt). F. M. 



I Europa har ski-äntärnan tvenne stamhåll, Östersjön 

 och östra Medelhafvet. Inom det förstnämnda innanhafvet 

 häckar den spridt längs de yttre skären och finnes i Dan- 

 mark i stora kolonier, men förekommer icke mer vid Norges 

 och sällan ända vid Hollands kuster; härifrån flyttar den 

 mest längs kusterna af vestra Europa, mycket fåtaligt genom 

 det inre, och är funnen ända vid Senegal. — Vidare häckar 

 arten omkring Svarta hafvet och Grekland samt skall finnas 

 i mängd vid Kaspiska hafvet '^') ; från detta område torde fo- 

 geln flytta till Egypten och Nubien. Arten anföres ända 

 från södra Afrika och nära beslägtade former finnas äfven 

 i östra Sibirien; i N. Amerika finnes den äfven. 



*) Emellan formerna uti dessa båda områden uppgifves en viss 

 olikhet förefinnas; den sydliga, St. caspia Brehm, skall liafva mera blän- 

 dande hvit färg, mer urringad simhud och större näbb än vår form, 

 St. halthica Brehm. — Pallas uppger, att arten skall förekomma också 

 vid Obflodens utlopp i norra oceanen. 



