101 



gade; nedre delen af halsen bakom olivgrå, nedtill öfver- 

 gående i en skön, metallisk, grön färg, som intager främre 

 delen af ryggen, skuldrorna och en del af vingarne; på skul- 

 drorna baktill och nedåt en af ren purpurfärg skinande fläck; 

 ryggens bakre del olivgrå, med skiftning af grönt, öfre stjert- 

 täckarne skönt roströda; alla vingpennorna (med undantag 

 af de innersta), deras stora täckare, framkanten af vingen 

 och dess undre täckare svarta; de tre (eller fyra) första med 

 en brunaktigt hvit fläck innanför spetsen; de fyra innersta 

 vingpennorna jemte mellersta vingtäckarne gröna med blå 

 glans på de senare, de små svarta vingtäckarne äfven med 

 stålblå glans; stjertpennorna hvita med ett bredt, svart tvär= 

 band innanför den smala hvita spetskanten, den yttersta 

 pennan med mindre svartbruna fläckar eller helt hvit. — 

 F, M. 



I juli är denna präktiga drägt betydligt fulare, derige- 

 nom att fjädrarne dels afnötts, dels förbleknat. Såsom ny, 

 om hösten, är drägten temmeligen lik ofvan beskrifna, men 

 visar följande olikheter: det hvita på sidorna af hufvudet har 

 en större utbredning och anstrykning af rostfärg; hakan och 

 strupen fläckiga af hvitt; på öfre kroppsdelarne hafva fjä- 

 drarne smala, ljusa kantränder och de inre vingpennorna 

 äro äfven fläckade med rostgult; stjertpennorna med dylika 

 spetskanter. 



Den något spensligare honan har kortare nacktofs, pan- 

 nan brunsvart och hjessan utan glans, dessutom hvita fläckar 

 på haka och strupe, samt i allmänhet mindre glänsande och 

 rena färger. 



Äfven hanen har ännu i mars och april spår af de 

 rostgula fjäderkanterna och fläckarne, som utmärka höstdräg- 

 ten. Unga hanar likna mycket gamla honan men skiljas 

 genom längre nacktofs. Naumann. 



