93 



terna blyfärgacle och benen upptill tjocka; fogelns grundfärg 

 ofvan är matt brunsvart och fläckarne blekt gulgröna, färg- 

 teckningen i allmänhet mera fläckig och orenare; undre stjert- 

 täckarne äro hvita, på sidorna blekgråa med ljusgulaktiga 

 tvärband. Hane och hona lika tecknade. F. M. 



Emedan fogeln småningom erhåller underlifvets som- 

 mardrägt i april och maj samt åter ruggar öfver hela kroppen 

 i augusti finnas bland de nya, rent svarta fjädrarne på un- 

 derlifvet vid ankomsten hit om våren flere hvita af den förra 

 vinterdrägten ; på kroppens ofvansida hafva de nya fjädrarne 

 guldgula fläckar på kanten af fanet, då de gamla åter hafva 

 dem urblekta, nästan hvita eller afslitna, hvarigenom dessa 

 fjädrar, isynnerhet innersta vingpennorna samt stjertpennorna 

 äro ojenma, i kanten nästan sågtandade. 



Dundrägt. Ofvan grön- eller guldgul, fint blandad med 

 svart; pannan, ett tvärband framför hjessan, ett streck öfver 

 ögonen och nacken gulaktigt hvita; en större fläck under 

 ögonen, hakan och buken rent hvita, bröstet med gulgrå an- 

 strykning; från näbbroten till ögat går ett svart streck, som 

 skickar en gren öfver ögat och en annan längs hakan. Meves. 



Ljungpiparen häckar uti alla nordliga delar af begge 

 kontinenterna och förekommer uti tre närstående raser, den 

 europeiska kläcker talrikt i norra Europa och i Sibirien; 

 ställvis gör den det ännu i norra Tyskland; den flyttar tal- 

 rikt genom alla delar af Europa såväl utmed kuster och 

 floder som antagligen också längs öppna marker och tillbrin- 

 gar vintern i Europas södra delar, men kommer också på 

 ömse sidor om Afrika ända till dess södra del. — Den asia- 

 tiska *) formen förekommer ostligare i Sibirien och östra 



*) Den asiatiska rasen (Ch. fulvus Gra. eller orientalis Schleg.) 

 skiljer sig från vår genom ljust, men tydligt askgråa långa fjädrar i arm- 

 hålan under vingen, något kortare vinge (7^V" ^^^'^) och längre tärs 



