54 



Det bör härvid anmärkas, att enligt all sannolikhet våra 

 vaktlar hafva blekare och mindre rena färger än de tyska; 

 sådant är åtminstone fallet med flere andra foglar, ehuru 

 äfven ett motsatt förhållande inträffar t. ex. med hjerpen, 

 orren och förmodligen flere andra mera nordiska foglar. 



De unga vaktlarne i sin första höstdrägt skiljas från 

 de gamla foglarne genom hvit strupe och knapt någon an- 

 tydning af strupbanden (dock mera hos hanen), samt genom 

 en i allmänhet mindre regelbunden färgteckning. De öfvergå 

 i denna sin första höstdrägt omedelbart*) från 



Dundrägten, som är af följande teckning. Sidorna af 

 hufvudet, halsen, strupen, bröstet och vingkanterna äro ljust 

 ockergula; genom tinningarne ett svartaktigt band; hufvudet 

 ofvan rostfärgadt, med ett ljust band längs hjessan, med 

 svart infattning ; hela kroppen ofvan rostfärgad med blandning 

 af grått och två svartaktiga band längs framryggen, ett eller 

 två utmed sidorna och ett bredt på bakryggen; vingarne med 

 blandning af svart och fläckiga band. Näbb och ben ljust 

 liffärgade; ögonringen ljust gulbrunaktig. Denna så angenäma 

 färgteckning förbleknar snart och efter åtta dagar fram- 

 komma redan fjädrar öfverallt, på vingarna till först, så att 

 de ganska snart äro fjäderklädda och likna temligen de 

 gamla, samt flyga lika väl som dessa. Naumann. 



Vakteln finnes mer eller mindre talrikt öfver hela mel- 

 lersta och södra Europa samt i södra Sibirien. Den är en 

 flyttfogel, som under den kalla årstiden uppehåller sig i södra 

 Europa och i Asien från Persien till Kina; den vandrar äfven 

 vida längre ned i Afrika, ända till Kaplandet. 



I Sverige skall den förekomma till temligt antal ännu i 



*) Vakteln skiljer sig häruti från alla våra andra liönsfoglar, emedan 

 dessa bära en ungdrägt. 



