49 



hvilka saknas hos honkyckliugen , som deremot är mera 

 svart på dessa delar. Benen gulaktiga, näbben brun. Sk. Fn, 



Dundrägt. Hjessan ljust rostbrun, hufvud och hals i öfrigt 

 hvitgrågula med talrika, små, svarta fläckar öfverallt utom 

 på strupen och framhalsen; på nacken ett svart längsband 

 ända från hjessan; de på kroppens ofvansida utväxande fjä- 

 drarne äro svartbruna, baktill och på bröstet gråbruna med 

 hvita spolfläckar och på ryggen rostbruna tvärstreck; buken, 

 näbben och benen ljusgula. F. M. 



Sitt egentliga hem har rapphönan uti mellersta delarne 

 af Europa och Asien. Den finnes mer eller mindre ymnigt 

 uti England och Tyskland ända till Medelhafsländerna och 

 norra Afrika, samt uti de tempererade delarne af Sibirien 

 ända till Lena och söderut till och med Persien och mindre 

 Asien. — I Skandinavien har den utbredt sig *) ända till 

 Wermland och Ångermanland samt visar sig någongång vida 

 nordligare, ända till några mil norr om Haaparanta (jäg. förb. 

 tdskr. 1863, p. 190). I Östersjöprovinserna finnes den äfven 

 till temlig mängd. 



Dess förekomst i Finland är ganska ojemn, sålunda att 

 den vissa år utbreder sig vidt omkring i landet ända upp till 

 65:te breddgraden, hvarefter den åter kan dö bort under 

 kalla och snörika vintrar samt försvinna från större eller 

 mindre områden. Så uppgifves det nästan enstämmigt från 

 de flesta delar af landet att rapphönsen de sista åren af 



*) Man har uppgifvit, att rapphönan blifvit införd i Sverige för 

 omkr, 300 år sedan, men Sundevall (Sv. fogl. 1871) har såsom det synes 

 på goda grunder betviflat detta. Antagligen gäller detsamma om Sa- 

 delins uppgift, att arten infördes i Ej^ssland på befallning af kejsarinnan 

 Elisabeth och derifrån spridt sig till vårt land, äfvensom en anteckning 

 af F. Falck att den under kejsarinnan Katarina II:s tid skulle blifvit 

 införd i Finland. 



