46 



Fälthönsen vistas nästan alltid på marken, der de lefva 

 af korn, frön af sädesväxter och skidväxter, sädesbrodd och 

 späda örter af allahanda slag. Sina ägg lägga de i en liten 

 fördjupning i marken ; dessa äro många till antalet och rufvas 

 af honan ensam. Deras kött är mycket värderadt; enligt 

 1868 års jagtstadga äro rapphönsen hos oss fridlysta från 

 och med den 15 november till och med den 31 nästföljande 

 augusti; i vårt land äro de nemligen mest värnlösa om vintern 

 och sålunda blottstälda för faran att utrotas genom oförstån- 

 digt skytte; vakteln är fridlyst såsom de andra hönsarterna. 



Deras fjäderklädnad är tät och len, och begge könen 

 äro temligen lika tecknade ; endast hos den ena af våra båda 

 arter (rapphönan) bära ungarne en från de gamlas skild 

 drägt. Af nyare systematiker hänföres den andra, vakteln^ 

 jemte några exotiska arter till ett särskildt slägte Ortygion 

 Keys. & Bias., utmärkt genom endast 12 sfjertpennovj hefjä- 

 drade ögonlockskanter och ett afvikande lefnadssätt. 



6. Perdix cinerea Lath. Rapphöna. Turkinpyy. 



Artm. Hufvudetj utom hj essän och örontrakten^ vackert 

 rostguUj skuldrorna grågulaktiga med livitgula hand 

 längs fjäder spolarne\ halsen, bröstet och sidorna ljust 

 hlågråa, jint vattrade af svart\ hakryggen grå^ vattrad, 

 med hruna tvärhand] stjertens 14 sidojjennor hrunröda, 

 de 4 mellersta vattrade. 

 Längd 1 fot, vingbr. 1 f. 8 tum. 

 Tetrao perdix Linn. 1761; Perdix cinerea Lath. 1790; 



Starna Bonap. 1838; — riktigast borde arten således heta 



Starna perdix L. Bp., men ofvanstående allmänt begagnade 



namn har här likväl bibehållits. 



Finska benämningar. Turkinpyy (Savolaks m. fl. st.); 



