18 



äro starkt utåt böjda såsom hos tuppen *). Exemplaret torde 

 befinua sig i svenska riksmuseum. 



Enligt prof. Sundevall skilja sig de sterila hönorna 

 stundom från de vanliga blott genom en något mörkare färg 

 med gulbruna fläckar i stället för tvärband, obetydligt längre 

 sidopennor i stjerten och hvit, föga fläckig undergump. De 

 uppgifvas i allmänhet förekomma talrikare mer österut, såsom 

 i norra Ryssland och Sibirien, om med eller utan skäl måste 

 likväl lemnas derhän. 



Orrkyckling. Öfverallt tvärbandad af svart och rostgult, 

 undertill ljusare, gråaktig; stjert- och armpennorna samt 

 vingtäckarne spräckliga med svart, de senare med hvita spo- 

 lar; hakan hvitaktig med små svarta fläckar; undre stjert- 

 täckarne gråhvita. F. M. 



Dundrägt. Ofvan ljust rostgul, undertill grönaktigt gul; 

 hufvudet först med små oregelbundna fläckar, som sedermera 

 blifva svarta och mera markerade, nemligen en kretsformig 

 infattning kring den rostbruna hjessan, två merendels sam- 

 manflytande fläckar vid näbbroten, en större dylik af tre- 

 kantig form på pannan, ett afbrutet band från munvinkeln 

 genom ögat, en fläck bakom örontrakten och ett längdstreck 

 på bakhalsen; ving- och ryggfjädrarne rostgula, svartfläckade, 

 med hvit spole och spets, bildande tvenne tvärband på vin- 

 gen. F. M. 



Orren varierar ibland med ett större eller mindre antal 

 hvita fjädrar inblandade på olika kroppsdelar, samt mer 

 eller mindre helhvit. I finska samlingen förvaras följande 

 varieteter: 



*) „Flere af dessa foglar har jag ej sett hos oss**" anmärker M. v. 

 Wright uti sitt efterlemnade manuskript. Vid sådant förhållande nödgas 

 man väl draga i tvifvelsmål uppgifter om gallhönsens talrikare förekomst 

 der och hvar i landet (jfr t. ex. jäg. förb. tidskr. 1869 s. 161, Wasatrakten). 



