6 



eller mindre del undangömd af vingskylarne, hvilka i nedåt- 

 gående rader betäcka desamma. 



Våra inhemska hönsfoglar hafva för sed att hela den 

 tid af vintern då kölden är stark och tillräckligt djup snö 

 finnes, gräfva sig ned deri till natten*); äfven om dagarne 

 pläga de göra detta för att skydda sig emot ett starkt yr- 

 väder eller köld och dröja der tills de nödgas uppstiga för 

 att söka sig föda. Någon gång händer det dervid, att de ej 

 förmå arbeta sig upp genom den under natten bildade snö- 

 skaren, utan omkomma. Ibland åter är snön så lös, att 

 fogeln ej kan gräfva sig en gång deri, utan blir med hufvu- 

 det ofvan ytan; af denna anledning säger finska allmogen, 

 att tjädern tillbringar natten i snön med hufvudet of vanför 

 (makaa avopäin). 



A7im. Att deremot någon fågel af orrslägtet formeligen skulle låta snöa 

 ned sig såsom flera författare uppgifvit om orrarna, rapphönsan m. 

 fl. har icke någon observerat i Finland **}. 



Af våra till detta slägte hörande inhemska foglar hän- 

 föra nyare författare tjädern och orren till det egentliga 

 slägtet Tetrao; hjerpen deremot uppföres såsom ett eget un- 

 derslägte Tetrastes, på grund af sina i spetsen nakna 

 underben. 



1. Tetrao urogallus Linn. Tjäder. Metso. 



Artmärke. Sfjerten afriindady tarserna helt och hållet befjä- 

 drade. Hanen: näbben tjock^ starkt nedböjd, hvitgulj hak- 



*) I Europa, der vakteln är en flyttfogel, utgör den ett undantag 

 i detta afseende; men i södra Sibirien, hvarest den öfvervintrar, skall 

 den hafva samma vana, som da andra arterna hos oss. 



**) Jemför härom: Jäg. fb. tidskr. 1834, Ekström p. 824 och W. 

 v. Wright p. 837, samt Göteb. handl. 1850, W. v. Wright p. 78. — Herr 

 konservator W. Meves har likväl meddelat utg., att lektor J. Meves under 

 sin vistelse såsom jägmästare i Norrland iakttagit skogsfogel, som verk- 

 ligen låtit snöa in sig. 



