105 



Fjäderklädnaden är temligen tätt åtsittande och hos 

 de gamla foglarne tecknad med skarpa, hvita, svarta och 

 roströda färger; de yngre bära en mera gråaktig drägt. De 

 rugga tvenne gånger om året, men sommar- och vinterdräg- 

 terna äro icke särdeles olika; ungdrägten närmar sig mera 

 vinterdrägten. Könen äro sinsemellan lika tecknade, blott 

 att honan har mattare färger. 



De två till detta slägte hörande arterna likna till kropps- 

 form piparena, men till lefnadssätt strandlöparne; näbben 

 närmar sig till formen strandskatans, ehuru den ej uppnår 

 samma längd i förhållande till kroppsstorleken. De uppe- 

 hålla sig uppå flacka hafsstränder och förtära insekter, lar- 

 ver och andra små djur, hvilka de flitigt uppsöka bland ste- 

 narne, hvaraf äfven namnet stenvändare (Strepsilas). Der 

 de ej finna sällskap af egen art, sälla de sig till andra min- 

 dre strandfoglar; de lefva i engifte och häcka vid hafssträn- 

 der. Uti gamla verlden finnes blott en art: 



6. Strepsilas interpres (Linn.) flöttring, roskarl. 



LiiotoIaineD. 



Artm. Ofvan brokig af svart, kvitt och (hos gamla) röd- 

 brunt; iinderlifvetj hakaii, bakryggen och stjerten hvita, 

 den sistnämnde med ett brunsvart tvärband innanför 

 spetsen; bröstet och halsen svarta; benen gulaktiga. 

 Längd 9 — 9 '4 tum, vingbr. 19 — 20 tum. 



Tringa interpres Linn. 1766. — Str. collaris (M. ^' W. 1810^) 

 Temm. 1815; Nilss. 



Svenska namn. I literaturen benämnes arten vanligen 



tolk, roskarl; Sadelin anför fisklita; allmoge från Kökar på 



Åland kalla den vittrick (från svenskarnes vittring, höttring 



af hötter, hafstång). Enligt stud. R. Sievers bär fogeln på 



