109 



öfver sommaren vid Meclelhafvets och röda hafvets kuster, 

 men utan att kläcka. 



Uti vårt land förekommer den såväl vid finska och 

 bottniska vikarne som på ishafvets stränder. — I omgifnin- 

 garne af Helsingfors finnes den i yttre skärgården; i bör- 

 jan af juli äro dunungar anträffade härstädes äfvensom bon 

 uppå Enskärskatan (Dalilström). Uppå Lavansaari i finska 

 viken finnes den i mängd enligt hr A. Hintze] deremot är 

 den ganska sällsynt längre inåt skärgården t. ex. på Kaks- 

 kerta (E. J. Bonscl). På Åland finnes den enligt Sievers 

 utmed alla skär och stränder. Uppå vestkusten är den der- 

 emot temligen sällsynt i yttre skären norr om Wasa (E. Al- 

 ceniusj, men skall dock hafva anträffats om våren vid Uleå- 

 borg, ehuru sällsynt (Br. Nyl.). — Vid ishafvet finnes den 

 norrut så långt fasta landet och skärgården sträcka sig. 

 Schrader säger, att den ej var sällsynt i Waranger-trakten, 

 äfven uppå öarne, och Middendorff på fiskare-halföarne (Ry- 

 batschi) öster derom, men han tillägger, att den uppå 

 lappska halfön icke var allmän. Om artens sannolika före- 

 komst längs hvita hafvets kuster hafva vi ännu icke någon 

 säker kännedom. — Uti de inre delarne af landet är den 

 sedd ganska sällan under flyttningstiderna. D:r K. P. Malm- 

 gren har skjutit den vid Kajana i slutet af maj 1856 och 

 Nilsson omnämner ett exemplar från Karesuanto i Torneå 

 lappmark. 



Fogeln är liflig och rörlig samt har ett särdeles högt 

 och rent ljudande läte. Uti en med några grässtrån belagd 

 grop på ett upphöjdt ställe lägger den sina 3 — 4 blekgröna, 

 brun- eller svartprickiga och fläckiga ägg. För sina ungar 

 visa föräldrarne stor ömhet. 



