113 



delarne och vingens ofvansida af samma färg, men med 

 blandning af rostfärg; tydligare svarta linier gå längs ryg- 

 gen och utmed bakkroppens sidor; stjertdunet långt och 

 svart med rostbruna spetsar; framb rostet svartgrått med rost- 

 gråa spetsar, underlifvet och vingarnes undersida rent hvita. 

 F. M. 



Äfven denna art häckar uppå hafsstränder, men tillhör 

 endast gamla verlden. Den förekommer på norra Europas 

 kuster från norra Ryssland, omkring Östersjön och dess vikar, 

 och häckar vesterut ända till norra Frankrike. Dessutom 

 kläcker den vid Svarta *) och Kaspiska hafven samt ytterli- 

 gare vid Ochotska hafvet och i Amurlandet. — Från sina häck- 

 ställen i Europa drager den sig om vintern nedåt längs hvar- 

 dera kusten af Afrika ända till Senegambien och Mozam- 

 bique men stannar delvis qvar redan vid Holland, England 

 och Frankrike. 



Vid alla våra kuster förekommer den till större eller 

 mindre antal. Den finnes vid Fredrikshamn (Sohlman), är 

 ej just allmän vid Helsingfors (M. v. W.)^ men kläcker dock 

 här och der i Nyländska skärgården (t. ex. på Kardrag-gårds 

 holmar, Lillpellinge Sandön, på Nordsjöskatan, der år 1861 

 ett bo d. 31 maj innehöll 3 ägg, Asclian). På Kakskerta 

 (E. J. Bonsd.) och på Åland (Sievers) är den allmän; på 

 vestkusten förekommer den i Wasa och Gamla Karleby trak- 

 terna sparsamt (R. Alcenius)^ men uppgifves vara allmän 

 vid Uleåborg (Br. Nyl.J. Den bebor äfven ishafskusten 

 (Schrad.J och är omkring rysklappska halfön mycket all- 

 män (Midd.) likasom äfven på alla kuster af hvita hafvet 

 (J. Sahlberg). — Uti det inre af vårt land har den till- 



*) De sydryska exemplaren (H. ostr.) skola vara något större än 

 våra (H. ostr. balthicus By.) ; de ost-sibiriska (E. longirostris Vieill.^ hafva 

 en något längre näbb. 



8 



