41 



skog bevuxna betesmarker. Den saknas dock alldeles pä 

 Åland (Bergstr.). I sydvestra kustlandet förekommer den 

 sparsamt (J. J. Ma^xm.) och likaså något inåt landet: J. v. 

 Wright fann den blott en enda gång under de år han var 

 bosatt i Uskela. Uppå holmarne i nyländska skärgården 

 anträffas blott enstaka exemplar, men på fasta landet häc- 

 kar den ehuru sällsynt redan i omgifningarne af Helsingfors 

 och Borgå (Aschan). I Tammela är den allmän {E. J. 

 Bonsd.) och likaså i alla inre delar af landet, äfven uppå 

 insjöholmarne. Också längs vestra kusten synes den finnas 

 blott till mindre antal åtminstone i Björneborgstrakten (Grön- 

 feldt)\ Alcenius upptager den för Wasa— G:la Karleby trakten. 

 Uti nordliga delarne förekommer den öfverallt på lämpliga 

 ställen, så långt upp på fjellsidorna som björken och videt 

 sträcka sig — ända ut till ishafskusten (Schrad.J och på 

 lappska halfön (Midd., Shlbg), 



Dalripans lektid infaller i maj månad och begge könen 

 följas ständigt åt. Till sitt lefnadssätt visar den deruti en 

 olikhet från sin samslägting fjellripan, att den någon gång 

 anträffas sittande i träd för att förtära björkknopp. 



Uti Sv. jäg. förb. tidskrift år 1869 meddelar J. B. Barth 

 en omständligare redogörelse för denna arts lefnadssätt och 

 jagten på densamma. 



Anm. I Storbrittanien förekommer en ganska anmärkningsvärd geo- 

 grafisk ras af dalripan, benämnd Lagopus scoticus Briss., Skotsk ripa 

 eller moripa, hvllken bär en brunspräcklig drägt äfven om vintern, 

 samt har bruna vingpennor; några författare upptaga den såsom 

 en skild art, ja den har till och med förut blifvit förd till ett skildt 

 slägte, men anses numera af de fleste såsom en af det tempererade 

 klimatet beroende lokal form af vår dalripa. Utg. skulle för sin del 

 vilja tyda denna form sålunda, att då vår ripa lefver i ett klimat 

 der vintern är öfvervägande, komma äfven de stora vingpennorna, 

 som blott en gång om året vexlas, att tillhöra den typiska hvita 

 vinterdrägteu ; i Skotland åter får ripan alls ingen hvit drägt till 

 den korta vintern och vingpennorna höra till den typiskt bruna upp- 



