40 



vingen som bland de stora vingpennorna, hvilket på sitt sätt 

 kunde anses som benägenhet för en öfvergång. Det vore 

 af intresse att erfara om brunspräckliga ripor om vintern 

 anträffas hos oss, h vårföre vi vilja fästa herrar jägares upp» 

 märksamhet härpå. 



Ungarna i första fjäderdrägten äro of van spräckliga af 

 rostgult och svart, med hvita spetsfläckar på skulderfjädrarne; 

 hjessans och örontraktens utvexande fjädrar bruna, svartban- 

 dade, den förra med infattning af ett svart band från näbb- 

 roten ut på nacken; hufvudet i öfrigt orent gulgrått. Ving- 

 pennorna gråbruna, i utfanet äfvensom stjertpennorna ljust 

 bandade och fläckade ; bröstet och vingskylarne rostgula med 

 små fläckar, buken grågul. F. M, 



Vid derpå följande fjäderombyte in på hösten erhåller 

 kycklingen den utbildade drägtens färg på ving- och stjert- 

 pennorna. 



Dundrägt. Ofvan rostgul med svarta teckningar, under- 

 till ljusare gul; hjessan kastanjebrun, kantad med ett svart 

 band, som förlöper från näbbroten ända ut på bakhalsen; 

 örontrakten och ett band mellan näbbroten och ögat svarta; 

 ryggen tecknad med svartbruna och rostgula fläckar; hakan 

 svafvelgul, bröstet stötande i rostgult; buken och benen blek- 

 gula. F, M. 



Dalripan är en rent nordisk fogel och eger en mycket 

 vidsträckt utbredning i alla länder omkring polen. På Skan- 

 dinaviska halfön häckar den söderut blott till 6P— 60*' n. 

 br., men på kontinenten ända till 55^ uti Östersjöprovinserna 

 (Kurland) uti Lithauen och hela norra Ryssland samt Sibi- 

 rien; i Amerikas nordliga delar förekommer den äfven. 



Hos oss finnes den öfver hela landet mer eller mindre 

 talrikt uppå skogskärr, mossar och myrar med dvergbjörk 

 och videbuskar, samt på raoar och sidlända, med yngre bland- 



