36 



ken brytas lös från kanterna och spetsen. Detta mekaniska våld på 

 nagelns yttre del förlöper icke utan en motsvarande åverkan på de 

 mjukare väfnaderna i nagelbädden; tvertom förorsakar det här en 

 retning och deraf beroende störing i nagelrotens normala nutrition, 

 hvaraf följden blir ett af brott uti sjelfva nagelns fysiologiska fort- 

 växt. Den upphör att stå i omedelbart sammanhang med det na- 

 gelbildande cell-lagret, hvilket emellertid snart återtager sin funk- 

 tion och bildar början till en ny nagel inunder den förra. Inom 

 kort tilltager den nya i omfång, skyddad genom den gamla, som 

 allt sitter qvar utan att egentligen nutrieras, tills denna under förra 

 delen af sommaren tränges undan från roten och endast såsom en 

 förtorkad skida häftar vid den nya färdigbildade klon samt slutli- 

 gen affaller. Fällningen sker de sista dagarne af juni eller i början 

 af juli månader, beroende af lokala och individuella förhållanden ■, 

 merendels inträffar den samtidigt på de två motsvarande tårna och 

 till först på de längsta, der den mekaniska inverkan naturligtvis 

 varit störst och skett tidigast. De nya klorna äro korta och trub- 

 biga samt tillväxa småningom, tills de uppnå sin fulla längd om 

 hösten, — På sådant sätt synes den omtvistade klofällningen kunna 

 återföras till sina verkande orsaker. Ytterst beror fenomenet af en 

 mekanisk åverkan på nagelbädden; denna inträffar regelbundet eme- 

 dan orsakerna till densamma återkomma med årstidernas vexlingar. 

 Genom artificiel mekanisk behandling bör man kunna framkalla 

 samma verkan när som helst *), såsom fallet också är med däggdju- 

 rens naglar och klöfvar. Å andra sidan bör fällningen åter kunna 

 förekommas, om orsakerna till densamma förebyggas, t. ex, om fo- 

 geln hela året vistas på enahanda mark. Den inträffar visserligen 

 regelbundet hos våra ripor i naturen, men får derföre ej likställas 

 med sådana periodiskt återkommande företeelser som bero på en 

 rent fysiologisk grund, ss. t. ex. den årliga ruggningen. 



Förutom hos begge könen af riparterna har man iakttagit en 

 klofällning också hos andra af våra hönsfoglar, nemligen begge kö- 

 nen af hjerpen och tjädern (äfven tjäderhanen enl. medd, af konserv. 

 Meves) samt hos honan af orren. Ännu är det likväl ej afgjordt om 

 alla eller blott flertalet af exemplaren i fritt tillstånd fälla sina klor. 

 Det är högst vanskligt att redan nu angifva orsakerna hvarföre 

 bland foglarne just hönsen bilda ett undantag från regeln om klor- 

 nas oafbrutna fortväxt; troligen beror det deraf, att de såsom på 

 en gång stannfoglar och gångfoglar mer än andra äro utsatte för 



*) Det förtjenar omnämnas, att man en gång iakttagit ett ombyte 

 af klor hos en vaktel (enl. Collett, Nyt. Mag. for nat. vidensk. 1871. 

 sid. 194); anmärkningsvärdt nog inträffade likväl fällningen här i februari 

 månad, då den gamla klon på uttån var öVa ni. m. lång och den nya 

 4 '/g m. m.; exemplaret hade blifvit hållet i fångenskap. 



