35 



deras granskap. De bebo norden af gamla och nya verlden 

 samt i sydligare länder endast de högre bergstrakterna; i 

 allmänhet vistas de blott på marken, der de föda sig af växt- 

 knoppar, späda plantor, bär och frön samt insekter och ma- 

 skar; om vintern förtära de nästan uteslutande växtknopp. 

 Begge våra arter lefva i engifte, men blott af den ena, dal- 

 ripan, åtföljer hanen ständigt sin hona och ungarne. Äggen 

 äro till antalet 10 — 12, rostgula och spräckliga af svartbrunt, 

 och läggas i ett enkelt bo på marken. Under vintern sam- 

 las de i större eller mindre flockar och ströfva så omkring 

 i nejden. I likhet med skogshönsen nedkrypa de i snön för 

 att skydda sig mot sträng köld. De bära tvenne olika färg- 

 drägter om året; vintertiden äro de nemligen hvita, om som- 

 maren åter spräckliga; ving- och de svarta stjertpennorna 

 ombytas dock endast en gång; men på den öfriga delen af 

 kroppen hafva de ej mindre än tre, mer eller mindre full- 

 ständiga omgångar fjädrar, hvilka hastigt afiösa hvarandra; 

 sålunda fortgår ruggningen hela sommaren. Könen äro icke 

 mycket olika hvarandra. De bära sina vingar nästan helt 

 och hållet undangömda af bakryggens fjädrar och vingsky- 

 larne. Isynnerhet äro de hvita vingpennorna alldeles betäckta, 

 hvarföre man på riporna i sommardrägt ej ser något hvitt, 

 förutom det smutsigt gulhvita på magen. 



Anm. Såsom af beskrifiiingen framgår äro ripornas klor under skilda 

 årstider ganska olika hvarandra; de långa vinterklorna fällas nem- 

 ligen frampå sommaren och gifva rum för andra, som till en början 

 äro betydligt kortare. Denna klofällning har tilldragit sig en viss 

 uppmärksamhet och blifvit tolkad på olika sätt af särskilda förfat- 

 tare; för utg. synes följande sätt att förklara detsamma vara det 

 mest antagliga. — Uppå hvarje mjukt underlag, såsom mossa eller 

 nyfallen snö, äro klorna utsatta för endast en lindrig slitning, hvar- 

 före de om hösten växa ut till sin fulla längd och form; de äro nu 

 långa och spadlika samt bibehållas ungefär dylika till frampå vå- 

 ren, I april och början af maj slitas de deremot så starkt emot 

 den skarpa snöskaren och den bar blifna marken, att t. o. m. styc- 



