34 



dundrägten antager ungen genast de gamlas färgdrägt och 

 uppnår i september eller oktober i det närmaste dessas stor- 

 lek. Under sommaren vistas hjerpen mest i blandskog, syn- 

 nerligen der bäckar och källor finnas, men vid löffallningen 

 drager den sig in i den tätare barrskogen, der den under 

 hela vintern finner bättre skydd emot sina fiender, framför 

 allt dufhöken. Sedan ungkullen blifvit fullvuxen ansluter 

 sig hanen till densamma. Hos begge könen har man iakt- 

 tagit ett ombyte af klorna om sommaren (se riporna). Flyg- 

 ten är jemförelsevis lätt och snabb, går stundom i längre 

 sträckor t. ex. öfver smalare sund och vikar, samt utmärkes 

 genom ett surrande, som ej är särdeles starkt. 



Rörande denna och öfriga hönsfoglar får jag hänvisa 

 till J. v, Winghts Kuopio-traktens fogelfauna, der många 

 iakttagelser af stort intresse finnas meddelade angående deras 

 skaplynne och lefnadssätt. 



FjellliöRS- iiier Ri|)-slägtet (Lagopus Briss.) 



Näbben, näsborrarne och vingarne såsom hos slägtet 

 Tetrao. 



Ögonbrynen nakna, 7'öda, ^qyptill hamtandade. 



Tärs er och tår, isynnerhet om vintern tätt och rikt befjä- 

 dradej tårna utan sidofjäll och kamtänder, men beklädda 

 med små rundade fjäll; klorna om sommaren koQ-ta 

 och trubbiga, om vintern långa, lindrigt böjda och i 

 kanterna tunna. 



Stjerten tvär, bestående af 16 raka pennor; de två mel- 

 lersta äro af drägtens färg och ombytas med den- 

 samma. 

 Riporna uppehålla sig dels på jemnare marker med 



mindre skog och buskar, dels i skoglösa fjelltrakter eller 



