180 



TJngdrägten liknar vinterdrägten, men har tyglarne svagt 

 gråa; hjessans svartgråa färg framtill mera skarpt begränsad, 

 och fjädrarne med smala, rostfärgade fjäderkanter; nedre 

 delen af framhalsen, kräfvans och kroppens sidor mera jemnt 

 gråa; utan fläckar, eller otydligt streckade. Framryggen, 

 skuldrorna, och inre vingpennorna svartbruna med rostgula 

 fjäderkanter, som äro smala i spetsarne, likaså de mellersta 

 stjertpennorna; i öfrigt lik de andra drägterna. F. M. 



Dundrägt. Hufvudet, strupen och halsen beklädda med 

 gulaktigt rödt dun, som vid roten är svart; denna senare 

 färg träder tydligare fram på bakhufvudet, med inblandade 

 röda fläckar, som hos äldre exemplar bilda ett längdband; 

 ryggen och vingarnes ofvansida först gulröda med svarta 

 fläckar; sedermera tilltager det svarta allt mera ; buken snö- 

 hvit eller med grön anstrykning; näbben lång, tunn, svart; 

 benen långa, gulaktiga, framtårna med små hudflikar. — 

 Th. Kriiper (Naumannia 1857 sid. 59). 



Denna simsnäppa, den sydligare af Europas tvenne 

 arter, fortplantar sig uti de arktiska delarne af begge kon- 

 tinenterna. Sydligast gör den det i Skottland, på Hebri- 

 derna och Island, der den förekommer icke sällsynt. På 

 Spetsbergen saknas den, men kläcker deremot uti Lappmar- 

 kerna till större antal; likaså uti nordligaste Sibirien från 

 Obviken och Novaja Semlja till Kamtschatka och emot norden 

 ända i Taimyrlandet. Uti Amerika är den funnen häckande 

 ännu nordligare, ehuru den på Grönland ej går så högt upp 

 som följande art. — Flyttningstiderna följa flockarne dels 

 kusterna, dels också floder uti det inre af landet; arten 

 kommer sålunda till sydliga Europa, samt Kaspiska hafvet; 

 äfven i östra Sibirien, Japan och Ostindiska öarne sträcker 

 den, samt i Amerika till Kalifornien och ända i tropikerna. 



