185 



kantning; de största med hvita spetskanter; vingar och stjert 

 såsom hos de gamla. — Efter Naumann. 



Högst upp i den arktiska zonen har breduäbbade sim- 

 snäppan sin sommarstation. Uppå Spetsbergens vestkust till 

 (80^^ 10') häckar den, men finnes ymnigare uti nordligaste 

 Sibirien till 75^ och österut ända till Kamtschatka, men icke 

 uti de inre delarne. Också på överiden emellan Asien och 

 Amerika förekommer arten; i norra delen af sistnännida verlds- 

 del finnes den allmännare än föregående art samt går ända till 

 Ib^ n. br.; på Grönland är den mycket allmän norr om 68^ — 

 Arten flyttar enligt regeln utmed hafskusterna och endast 

 undantagsvis längs de största flodvägarne. Dess stråkvägar 

 gå utmed norska kusten till Nordsjöns stränder der den öf- 

 vervintrar, något enda exemplar flyttar genom finska viken 

 till Östersjön; lika fåtaligt kommer den till Svarta hafvet, 

 men uppgifves finnas i större mängd vid Kaspiska hafvet, 

 Aralsjön och Baikal. I östra Sibirien samt Amerika sträcker 

 arten talrikare och går ända till Kalifornien. Äfven i Indien 

 är den funnen någon gång liksom vid Medelhafvet. 



Egentligen tillhör den sålunda icke vår fauna ty den 

 häckar ingenstädes hos oss och är äfven under flyttningarne 

 ytterst sällan erhållen. Blott vid Ishafskusten förekommer 

 den enligt Seh^ader årligen i oktober och in i november 

 månader, stadd på flyttning vesterut, uti de små vikarne af 

 Waranger fjorden; den 12 okt. 1849 fann han ett par vid 

 Wadsö. Deremot har arten härtills aldrig erhållits uti någon 

 annan del af Finland, än vid sydkusten, der ett exemplar *) 



*j Uti Öfv. af f. vet. soc. förh-, 1853—55 sid. 72 omnämner framl. 

 statsr. v. Nordmann såsom nti Universitetets samlingar befintligt, ett 

 exemplar skjutet i Esbo i maj 1841 ; att dermed rätteligen menats ofvan- 

 nämnda exemplar är så mycket mer påtagligt, som M. v. W. uti sina 

 noggranna daganteckningar från denna tid icke omtalar ett så anmärk- 



