123 



och de större vingtäckarne, der den svarta färgen i form af 

 uddar går in på den ljusa kanten, hvilken är blekare på 

 vingarne, än på ryggen och skuldrorna. Handpennorna svart- 

 bruna, den första med rent hvit, de följande med mer och 

 mer Ijusbruna spolar; i kanten af infanet finnas rundadt tre- 

 kantiga fläckar, som småningom utbreda sig tills de intaga 

 större delen af infanet äfven på de yttre armpennorna, hvilka 

 dessutom äro i spetsen smalt hvitkantade; de långa fjädrarne 

 i armhålan under vingen rent hvita, med mörka tvärband af 

 i en trubbig vinkel ställda fläckar, hvilka bilda snedtstående 

 rader. Bakryggen och öfvergumpen hvita, med smala mörka 

 spolstreck samt tvärband på de äfven hvita öfre stjerttäckarne; 

 stjerten ljust brunaktigt grå, i spetsen hvitaktigt rostgul, med 

 7 till 8 mörkbruna tvärband. Begge könen äro lika teck- 

 nade. F. M. 



De yngre foglarne likna de gamla, men hafva på skul- 

 drorna och vingtäckfjädrarne talrika, runda, blekt rostgulaktiga 

 fläckar, ett svart band mellan näbb och öga, samt svarta 

 fläckar på bakryggen. Sk. Fn. 



Dundrägt. Grundfärgen gråhvit, på ryggen med rostgul 

 anstrykning; från näbbroten uppstiger till pannan ett svart 

 streck, som der delar sig i tvenne mycket breda grenar; 

 dessa återförenas på bakhufvudet till ett band, som sträcker 

 sig ned till ryggen; genom ögat går ett afbrutet streck, som 

 i nacken korsar längdbandet; på ofvansidan äro de svarta 

 längdfläckarne på skuldrorna och underryggen, samt en större 

 fläck på öfvergumpen och några mindre vid sidan, mest ut- 

 märkta. Bleves. 



Småspofven är en nordligare fogel än dess större sam- 

 slägting; den häckar på Island, i Skotland, norra och mel- 

 lersta Skandinavien ända till omkring 60^ n. br. (enligt 

 några uppgifter ännu i södra delen); uti norra Ryssland 



