126 



Benen mycket höga^ smala^ på sidorna något hoptryckta 

 och nakna högt öfver hälleden- tarsernas framsida 

 nedtillj och hela baksidan delad af tv är sömmar ', uttån 

 (och hos under slägtet Terekia äfven intånj genom ett 

 hudveck förenad med mellantånj den lilla^ svaga haktån 

 ej särdeles högt ställd^ hos några är mellantåns nagel 

 på insidan försedd med en hvass kant. 

 Vingarna temligen långa^ mycket spetsiga^ med urringad 

 hakkant och långa inre armpennor; första viiigpennan 

 längst^ men framom den finnes ännu en liten^ ofull- 

 ständig, spetsig penna. 

 Stjerten något kort, bestående af 12 pennor. 



De höga benen, den långa näbben och halsen samt den 

 spensliga, välbildade kroppsformen utvisa detta slägtes nära 

 förvantskap med slägtet Totanus, från hvilket det likväl af- 

 viker genom näbbens form och näsfårans större längd; i sina 

 vanor och lefnadssätt hafva de deremot mycket gemensamt 

 med spofvarna och beckasinerna. 



Fjäderklädnaden är fast och tät; i följd af den dubbla 

 ruggningen och dervid uppkommande färgförändringar äro 

 drägterna ganska olika under olika årstider; i vår- eller som- 

 mardrägten ar den rostbruna färgen rådande, i vinterdrägten 

 deremot en mer eller mindre mörkt grå; ungfoglarne hafva 

 en ljusare i rostgult stötande färgdrägt, äro småfläckiga och 

 visa i allmänhet en viss likhet med spofvarne. Båda könen 

 äro lika till färgen, men honan större än hanen, som har 

 en fullständigare sommardrägt och renare färger. 



Långnäbbarne bebo sommartiden norden och häcka på 

 sumpiga trakter i det inre af landet; men till sträcktågen 

 samlas de på hafsstränderna och flytta sedan längs dessa, 

 antingen i flock eller i sällskap med närstående arter. De 

 hafva en vacker gång, löpa sällan samt kunna både simma 



