127 



och dyka, men göra det blott i nödfall. Flygten är vacker 

 och sker under sträcktågen i sneda rader; vid annalkande 

 fara trycka de sig icke på marken för att dölja sig, utan flyga 

 upp, och låta höra sitt högljudda läte. Födoämnena utgöras 

 af maskar och insekter, äfvensom grod- och fiskrom. De 

 vistas helst på sådana platser, der de hafva fri utsigt om- 

 kring sig och der lågt vatten står öfver den med kort gräs 

 bevuxna marken. 



10. Limosa lapponica (Linn.) Myrspof. Punakuovi. 



Artm. Stjerten med talrika hvita och svarta tvärhand; näbben 

 svagt uppåt böjdj mellantåns klo kort^ utan tand på 

 insidan; öfre kroppsdelarne mörkbruna med roströda 

 fjäderkanter^ de undre rostbruna eller hvitgråa. 

 Längd omkr. 13 — 14 tum; vingbr. öfver 2 fot. 



Scolopax lapponica L. S. N. 1758; Limosa rufa Briss. 1761, Nilss., 

 Holragr. m. fl. -— Roströd långnäbba, Miss. 



Beskrifning. Näbben hos hanen Sy^, hos honan 3% 

 tum lång, på inre hälften gulaktigt liffärgad med undantag 

 af öfverkäksryggen, som i likhet med öfriga delen af näbben 

 är svartaktig, i spetsen rent svart; benen svarta; iris brun. 



Gammal fogel i sommardrägt. Hufvudet, halsen, bröstet, 

 hela underlifvet och undergumpen starkt roströd eller kop- 

 parröd '^) ; på hufvudet äro tyglarne, isynnerhet vid näbbroten, 

 och ett bredt band från näbbryggens rot, vidgande sig ut- 

 öfver hela hj essän, ut på nacken, svartbruna med smala 

 rostbruna fjäderkanter, som på nacken småningom blifva 

 öfvervägande, så att bakhalsen är rostbrun med svartbruna 

 längdfläckar; ett band öfver ögonen och kinderna äro rost- 



*) Deraf den skånska benämningen hopparsnäppa, hvilken Sunde- 

 vall (sid. 300) adopterar för arten. 



