130 



Dundrägt. En stor fläck på pannan, flere sådana på 

 den rostgula öfvergumpen, samt stjertdunet svartgråa; pannan, 

 hufvudets sidor och undersidan hvitgråa; halsen och skenkeln 

 mörkare; ett otydligt streck genom ögat och ett dylikt öfver 

 pannan, fortsatt öfver bakhalsen, mörkgråa. Meves (efter 

 exemplar från Kyrö inom Kittilä socken). 



Denna vackra fogel häckar uti nordligaste Europa, uti 

 Lappmarkens inre delar, troligen äfven i norra Ryssland, 

 samt uti norra Sibirien. Flyttningstiderna besöker den norska 

 kusten, kommer till Östersjön och anländer i stor mängd 

 till Nordsjöns kuster; den flyttar till mindre antal längs flo- 

 derna men talrikare längs kusterna, kommer till vestra Me- 

 delhafvet och färdas längs hafskusten ända till Senegambien. 

 Från Sibirien flyttar arten till Kaspiska och Svarta hafven 

 samt kommer till Röda hafvet; äfven i Indien skall den 

 öfvervintra. — 1 nordöstra Asien representeras den af en 

 vikarierande form L. uropygialis Gould., som flyttar till 

 Ostindien och Australien, dit äfven exemplar af hufvudarten 

 komma. 



I vårt land kläcker den veterligen blott i de nordli- 

 gaste delarne. Grafe anför den redan år 1804 från Enon- 

 tekis, der den förekom sällsynt; enligt Malm var den år 

 1841 ganska allmän i Enare lappmark; vid Kyrö by i Kit- 

 tilä häckar den {Meves) och är i trakten känd under namn 

 af punahuovi *). Schrader träffade den i slutet af maj månad 

 i skaror af 30 och i juni ända till 100 stycken på stranden 

 af Warangerfj orden, samt senare äfven rufvande honor; ost- 

 ligare fann Middendorff den ymnigt i ryska lappmarken, der 



*) Hr Konservator Meves har förklarat de dig^, som hemfördes 

 från Torneå lappmark år 1867 af Shg och Pn och omnämnas i „ Notiser" 

 IX sid. 248, icke tillhöra denna art, utan vara mindre exemplar af 

 småspofvens. 



