136 



TJng hane i första fjäderdrägten (d. 24 juli). Alla gråa fjädrar på 

 öfversidan försedda med rostgula ränder; spetsarne på skulderfjädrarne 

 samt de långa bakre vingtäckarne tecknade med svarta zickzacklinier. 

 De två svarta längdbanden på skuldrorna äro mindre än hos de gamla 

 eller utgöras blott af bakom hvarandra liggande fläckar. Stjerten otydligt 

 bandad eller spräcklig, med rostgul, svartbandad spets. Undersidan 

 smutsigt hvit, halsen och bröstet med mörka streck. Näbben mörkt 

 olivbrun, underkäken vid basen gul ; benen smutsigt citrongula, iris grå- 

 brun ; i öfrigt såsom de gamla. Meves. 



Den unga honan är något större och saknar zickzacklinierna på 

 bakre vingtäckarne. 



Dundrägtens färgteckning liknar drillsnäppans. Öfversidan grön- 

 aktigt rostgrå. fint melerad; ett streck genom ögat, ett smalt sådant 

 från pannan öfver hjessau, ett bredare öfver r3^ggen samt en fläck på 

 höften svarta; pannan gulaktig, undersidan hvit. De främre tårna för- 

 enade vid roten genom en stor spännhud. Meves. 



Denna obetydliga lilla långnäbba förekommer talrikt uti Sibirien 

 och norra delen af Europeiska Ryssland; österut går den ända till 

 Ochotska hafvet och Araurlandet, vesterut till och med Dwina, Suchona 

 och Wologda samt Onega floddalarne. — Flyttningarne torde ske utmed 

 floderna, hvarigenom arten kommer till södra Ryssland och östra Afrika, 

 der den anträffats ända i Damaralandet och Port Natal ; den öfvervintrar 

 äfven i Kina, Indien och Australien. — Ibland har något exemplar 

 flyttat vilse till Tyskland, Holland, Frankrike eller Italien. 



Inom vårt område eller Skandinavien är den ännu icke någonsin 

 funnen, men den förekommer talrikt nog straxt ytter om detsamma längs 

 Dvinafloden ända upp till Archangel och derutanför på några kala och 

 sandiga halföar (Hof mansegg och Hencke), samt längs Ouegafloden vid 

 Birythewa (Meves). — I Östersjöprovinserna är den funnen blott ett par 

 gånger under flyttning: om senhösten 1834 i Livland och i maj 1871 vid 

 Dorpat (enl. medd. af Russow). Måhända kan den anträffas också hos 

 oss i de sydöstra delarne i maj eller september. Då den ej flyttar regel- 

 bundet öfver Östersjöprovinserna är det föga troligt, att den skulle 

 häcka vid vattendragen i våra ostligaste trakter. 



Den uppehåller sig på sandiga, flacka flodstränder bevuxna med 

 pilbuskar och vistas gerna i sällskap med Totanus hiipoleucus, med hvilken 

 hon i flygt, åtbörder och läte har mycken likhet. Då man nalkas stället 

 der den har sina ungar, blir den ängslig och beger sig icke på flykten 

 utan beter sig ungefär såsom Tot. glareola. 



Ehuru denna art är fremmande för vår fauna har utg. velat af- 

 handla denna art något omständligt för att derigenom lerana en ledning 

 till artens möjliga upptäckande hos oss. 



