282 



och dunungarne äro klädda med svartbrunt dun. De vistas 

 merendels parvis för sig och flytta bort till vintern Helst 

 up2:)ehålla de sig på sumpiga, med gräs och vattenväxter be- 

 vuxna ställen nära vattensamlingar och visa äfven i öfrigt 

 mycken likhet i lefnadsvanor med vattenrallen ; den förra af 

 våra två arter håller sig dock mera till halftorra ängsmarker 

 eller sädesåkrar, och är icke så beroende af vattnet. Deras 

 födoämnen äro desamma som föregående arts. 



Man har fördelat detta slägte uti tvenne underslägten: 

 Ortygometra (L.), Knarrslägtet: skuldevfjädrarne för- 

 längda^ räckande till vingens spets; tarsernas baksida delad 

 i tv är plåtar. Ort. er ex. 



Phalaridium Kaup., Kärrhöna: skulderfjädrarne af 

 normal Icingd, tarsernas baksida nätlikt delad. — Ort. j^or- 

 zana {och Ort. pa^^va). 



29. Ortygometra crex Linn. Rornknarr, 



Ruisrääkkå. 



Artm. Gulgrå med svarta fläckar ofvan samt mörkare tvär- 

 band på kroppssidorna] skulderfjädrarne långa^ brun- 

 röda. 



Längd: 10 tum, vingbr. kring 18 tum. 

 Ort. et Rallus crex L.; Crex. pratensis Bechst., H.o\mgi'.; Gallinula 



crex Lath., Nilss. 



Benämningar. Kornknarr, åker-, råg- eller ängknarr, 



rågskära; på finska vanligtvis ruis-rääkkä, äfven tapin-vään- 



täjä (tapp-vridare). 



Beskrifning. Den 7 lin. långa näbben är gråaktigt 



liffärgad; iris Ijusbrun; benen rödaktigt gråa, tarsen och mel- 



lantån 1 Va tum långa. 



Gammal fogel om våren. Hakan hvit med rostgul an- 

 strykning; från näbben går genom ögonen och ut på öron- 



