66 



sig med blott en; i hvartdera fallet bekymrar han sig ej det 

 ringaste om sin afföda. Vid parningstiden hafva hanarne 

 åtbörder liknande kalkontuppens. Honan lägger sina ägg 

 uti en liten, af henne sjelf gjord fördjupning i marken uppå 

 något sädesfält eller bland lägre växter^ och rufvar dem 

 ensam; de dunklädda ungarne äro under de första dagarne 

 oförmögna att lemna nästet, men åtfölja snart modren, som 

 ensam vårdar dem. 



Af flere arter har man hos gamla fullvuxna hanar un- 

 der brunsttiden iakttagit en luftsäck under huden fram på 

 halsen; den är af 14 tums längd hos stortrappen och öppnar 

 sig genom en mynning under tungan. 



Otis tärda Linn. Stora trappen. 



Artm. Näbben hoptryckt] hufvudet och halsen askgråa; öfre 

 kropp sdelar ne tvärbandade och spräckliga af svart och 

 rostgult'j handpennorna mörkbruna^ armpennorna lika- 

 som hela underlifvet hvittj stjertpennorna med ett svart 

 tvärband innanför den hvita spetsen. 

 Längd: hanen 3 fot 7 till 9 tum, vingbr. 7 f. 10 t. till 

 8 fot; honan 2 f. 11 t., vingbr. 6 fot. 



Beskrifning. Näbben under hela sin längd samman- 

 tryckt från sidan, till färgen ljust blygrå, mot spetsen mörkt 

 hornfärgad; de stora ögonen hafva mörkbrun iris; benen 

 rödaktigt grå. 



Gammal hane. På sidorna af strupen ända från under- 

 käksroten utgå omkring 30 tagelartade, veka fjäderspolar, med 

 glesa, utåt allt kortare, gråhvita fanstrålar, af vid pass 4 — 6 tum 

 längd; dessa fjädermustascher kunna utbredas i form af en 

 solfjäder. Bakom denna prydnad nedgår på sidorna af hal- 

 sen en smal, obefjädrad rand, som slutar vid halsens halfva 

 längd, till färgen mörkgrå och belagd med glest stående 



