65 



delad hud; klorna Ireda, nästan som naglar^ inunder 

 urgröpta^ af rundade och med skarpkantade spetsar. 

 Vingarn e stora^ något hvälfda^ med breda styfva pennor; 

 handpennorna på midten urringade i utfanet; den för- 

 sta kortare än den andra^ denna och den tredje längst. 

 Stjerten något kort., af rundad och bestående af omkring 

 20 pennor. 



Kroppen är tung och fjäclerkläclnaden fast, samt tätt 

 åtliggande. Hanen skiljes från honan genom betydligare 

 storlek och hvarjehanda fjäderprydnader på hufvud och hals. 

 De unga likna modren under första året, men hanarne ut- 

 märka sig redan inom det andra genom sin storlek, ehuru 

 de först såsom två års gamla äro fullt utbildade. De rugga 

 endast en gång om året. 



Trapparne bebo stora öppna fält, i såväl odlade som 

 ödsliga trakter af gamla verlden; de hysa en naturlig mot- 

 vilja mot skogar och buskmark. Mycket försigtiga undfly 

 de menniskan redan på betydligt afstånd, särdeles på orter 

 der de förföljas. Flyttfoglar äro de icke, men stryka dock 

 omkring höstetid, sedan de samlats i stora skaror; den öfriga 

 delen af året lefva de i mindre flockar eller ensamma. De- 

 ras gång är afmätt och långsam, men då omständigheterna 

 fordra kunna de springa mycket snabbt. Flygten är trög, 

 men de icke allenast uppflyga med lätthet från marken, utan 

 kunna äfven stundom hålla ut dermed miltal och flyga högt, 

 samt med mindre ansträngning, mera uthållande och bättre, 

 än skogs- och fälthönsen. — Hela deras lefnadssätt står 

 midt emellan hönsens och brockfoglarnes. De föda sig af 

 örter, frön och insekter, samt gå nästan aldrig till vatten, 

 utan bada sig i sand och mull. De uppgifvas lefva i in- 

 skränkt polygami, d. ä. de unga hanarne hafva vanligen blott 

 en hona, de gamla stundom flera, men få dock ofta åtnöja 



5 



