62 



sumpiga ställen eller uppå sandig mark och att vada i grundt 

 vatten; den mer eller mindre fullständiga huden mellan basen 

 af tårna hindrar dervid fogeln att nedsjunka i det mjuka un- 

 derlaget; blott i nödfall begagna de dem som simfötter, ehuru 

 de flesta kunna simma och många till och med dyka när de 

 äro i fara; några äro formligen anvisade till att uppehålla 

 sig i vatten. Vid gåendet bilda benen blott en liten eller 

 ingen vinkel, och under flygten sträckas de bakåt. De arter 

 som löpa snabbt hafva äfven en hastig flygt, de långsamt 

 gående en långsam; de förra sätta sig sällan (många aldrig) 

 i träden, utan vistas på marken, der de äfven med få undan- 

 tag häcka; andra, L ex. hägrarne bygga sina nästen uti träd 

 och på dylika höga ställen. 



Hos de flesta är hufvudet fullständigt befjädradt; endast 

 de häger- och storkartade vadarne hafva trakten omkring 

 näbbroten och ögonen mer eller mindre naken likasom äfven 

 tranorna på hjessan. De förra rugga merendels tvenne gån- 

 ger om året på vissa kroppsdelar; flere slägten bära olika 

 färgdrägter om sommarn och vintern samt såsom årsungar, 

 men könen likna hvarandra i allmänhet temmeligen; de 

 senare åter rugga blott om hösten och behöfva några år 

 innan de få sin utbildade drägt. De flesta lefva i engifte, 

 blott trapparne delvis i månggifte; genast efter det ungarne 

 blifvit utkläckte öfvergifva de det enkla bo^ hvari honan 

 rufvat äggen; hägrarne och storkarne uppföda deremot sina 

 ungar i boet tills de kunna sköta sig sjelfva. Alla yngre 

 foglar hafva knä- och hällederna förtjockade. 



Födoämnena utgöras af insekter, larver, kraft- och blöt- 

 djur, hvilka uppsökas på stränder, i kärr och mossar, samt 

 på fjellmyrar och stepper; några förtära frön och vextdelar, 

 de större åter sluka kräldjur och andra mindre ryggradsdjur. 

 De flesta lefva parvis, men några i större flockar (trapparne) 



