56 



blifvit med säkerhet observerad*). — Ostligare fann Meves 

 den ännu vid staden Onega och på sommarudden mellan 

 Onega och Dvina vikarne nästan vid samma polhöjd. 



Hanens vidt omkring hörbara så kallade slag kunna 

 igenkänneligt återgifvas med pickverwick pickverwicky flere 

 gånger å rad upprepadt; men de hafva derjemte flere andra 

 svagare läten; så är båda makarnes gemensamma lockljud 

 ett svagt, kärligt hyhivi och prickick eller hryhryh hryhryh 

 m. m. vid olika tillfällen. 



Deras födoämnen utgöras af mindre fröarter och in- 

 sekter, samt gröna örter och plantor. I trakter der de fö- 

 rekomma i mindre antal lefva de i engifte, men annars i 

 månggifte, och vaktelhanen är en lika flyktig make, som dålig 

 familjefader, i det han lefver utom densamma medan den 

 är uppvexande. 



Honan lägger sitt konstlösa näste i en liten fördjupning 

 i åkerjorden, den hon uppkrafsar och belägger med finare 

 halm och grässtrån. Äggen äro på en ljus brungul, stundom 

 nästan hvit bottenfärg tecknade med större och mindre, ore- 

 gelbundna och glänsande, mörk- eller svartbruna fläckar; de 

 läggas helst uti en med ärter besådd åker, men äfven på så- 

 dana, som bära sädesvexter och sällan på gräsfält. Om säden 

 eller gräset blir afmejadt omkring boet, öfvergifves det i de 

 flesta fall. Hos oss synes den mest hålla sig till kornåkrar. 



Familjen Pteroclidae. 



Näbben liten och klen; fötterna svaga och små^ fjäder- 

 klädda; tårna mycket korta, haktån rudimentär eller 

 ingen; vingarne och stjerten långa, spetsiga. 



*j Ehuru sålunda sedd och skjuten flere gånger i vårt land, sak- 

 nas denna art dock ännu i finska fogelsamlingen, och endast ett 'Åg^ 

 (från Pälkäne) har blifvit insändt. Det vore således af intresse att 

 denna brist blefve afhulpen. 



