188 



De finnas utbredda uti alla delar af jorden, men till- 

 höra såsom häckfoglar företrädesvis de kalla och tempere- 

 rade delarne och tillbringa vintern uti varmare länder. Sträck- 

 tågen mellan sina sommar- och vinterstationer verkställa de 

 uti stora svärmar och flyga helst uti skymningen, morgon 

 och qväll, äfven på häckningställena uppehålla de sig gerna 

 i sällskap och en del arter draga sig straxt efter det un- 

 garne blifvit fullvuxna till hafssträn derna, andra åter hålla sig 

 mera uti inre delarne af landet på flodstränder der de finna 

 en mjuk botten, hvarpå de vada och uppsöka sina födoäm- 

 nen; blott sällan simma de på vattnet och endast uti stor 

 nöd dyka de derunder. Likasom närstående smärre vadare 

 lifnära de sig af insekter och vattendjur. Deras läte är ett 

 fint pipande eller ett nästan surrande ljud, som hos några 

 arter fortsattes utan af brott en längre stund. 



De för vår fauna anförda arterna kunna anordnas uti 

 mindre under slag fen på följande sätt: 



A. Med baktå: 



1. Näbben hoptryckt från sidorna ända till framom 

 midten, mer hög än bred; underkäkens vinkel utdragen 

 i en lång och smal fåra mot spetsen, 

 d , Näbben längre än hufvudet och tar sen. 



a. Tringa L. s. str. Näbben blott i spetsen 

 nedplattad och bredare än i midten, rak; 

 tarsen lärigre än mellantån med klo; sfjerten 

 tvär. Tr. canutus. 



b. Arqvatella Baird. Näbben såsom hos fö- 

 regående^ näsfan räf ända till spetsen] un- 

 derbenet befjädrat långt ned mot leden, tarsen 

 kortare än ynellantån med klo; sfjertens mel- 

 lersta pennor längst. Tr. maritima. 





