198 



skär. Vanligen håller den sig i större sällskap af 10—100 

 stycken, ja om vintern på Island uppgående till och med 

 till tusenden. Liksom alla dess samslägtingar lägger den 

 sina 4 ägg i en fördjupning på marken och vistas klack- 

 ningstiden mest på våta och mossbelupna ställen nedanför 

 fjällen. 



c) Underslägtet Pelidna (Cuv.). 



Tringa subarcuata (Guldenst.) Spofsnäppa. 



Pitkänokka-slrriäiueu. 



Artm. Näbben längre än hufvudet, i yttre hälften lindrigt 

 böjd nedåt; öfre kroppsdelar ne om sommaren svarta, 

 med rostgula fläckar och fjäderkanter, de undre rost- 

 bruna; ung- och Yinter- dr ägterna sva7^tgråa, med ljusare 

 fjäderkanter och hvitt underlif; stjerttäckarne ofvan 

 och under hvita^ med eller utan mörka fläckar; mellersta 

 stjertpennorna något längre än de öfriga. 

 Längd: 8 tum, vingbr. 16 t. — Scolopax Giild. 



Bågnäbbad strandvipa Nilss., Spofvipa Holmgr. — Käyränokka- 

 tiivi (W. Nyldr). 



Beskrifning. Till färgteckningen öfverensstämmer denna 

 art i alla drägter temligen med Tr. canutus och i vinter- 

 samt ungdrägt med Tr. alpina, men skiljes från den förra 

 genom näbbformen och den mindre storleken, från den se- 

 nare genom längre näbb och större kroppsstorlek, samt från 

 begge genom längre ben, som äro nakna högre upp öfver 

 hälleden. Näbben är hos yngre foglar kortare och mindre 

 böjd än hos gamla, alltid, likasom äfven benen, svart; iris 

 mörkbrun, ögonlockens ränder hvita. 



Sommardrägt. Trakten närmast vid näbbroten, samt 

 hakan hvitaktiga; tyglarne svartgråa; ett rostgult band öfver 

 dem och bakom ögonen; hjessan och nacken fläckade med 



