200 



smala, gulgråa, skarpt begränsade kantningen mörkare än 

 längre inåt; de små vingtäckarne brunsvarta; vingar, stjert 

 och öfriga kroppsdelar såsom hos föregående drägt, förutom 

 att öfre stjerttäckarne äro hvita och ofläckade. F. M. 



Vinterdrägt. Pannan, ett band öfver ögonen, hela ha- 

 kan, strupen, bröstet och underlifvet hvita; örontrakten, hal- 

 sens sidor och bakre del, äfvensom sidorna af kräfvan på 

 ljusgrå botten med små, mörka längdstreck, på sistnämnda 

 del öfvergående i tvärfläckar, som framåt medellinien små- 

 ningom försvinna; ryggen, skuldrorna och inre vingpennorna 

 vackert askgråa samt fjädrarne der med mörka spolar och 

 ljusare kantning; alla öfriga partier såsom hos sommardräg- 

 ten. Efter Naumann. 



Hos gamla foglar är den askgråa färgen på öfre kropps- 

 delarne renast, utan all inblandning af rostgult, de mörka 

 fjäderspolarne skarpare markerade och hela fjädern i öfrigt 

 enfärgadt grå utan ljusare kanter; drägten skall såsom ren 

 erhållas mycket sällan; sannolikt bäres den nemligen sådan 

 blott på sina aflägsnaste vinterstationer. 



Denna högarktiska arts häckställen äro ännu temligen 

 outredda; den kläcker väl i arktiska Amerika och Taimyr- 

 landet, men troligen också på andra ställen uti den högre 

 norden, knappast dock inom Europa. — Deremot flyttar den 

 redan mycket tidigt i svärmar genom vår verldsdel, hufvud- 

 sakligen längs kusterna, såväl längs Norge och England, som 

 från Hvita hafvet till Östersjön och derifrån vesterut. Längs 

 floderna flyttar arten förnämligast utmed Rhen-Rhone linien 

 till vestra, och utmed Ob-Wolga linien till östra delen af 

 Medelhafsbäckenet samt vidare utmed Afrikas begge sidor 

 bortåt Kaplandet. Genom Sibirien gå sträcktågen längs flo- 

 derna samt utmed ostkusten, likaså i Amerika. 



