238 



gade, bugtiga tvärband och fläckar. Vingtäckarne svartbruna, 

 de stora med hvitaktiga spetsar, afbrutna genom den mörka 

 spolen, samt med rostbruna tvärband, de mindre dunklare 

 kantade ocli ofläckade; vingpennorna inunder glänsande 

 brungråa, på infanet hvitaktigt marmorerade; undre ving- 

 täckarne hvita med mörka, snedt stående tvärfläckar. F. M. 



Den något större honan är lika tecknad som hanen, 

 hvilken efter höstruggningen har starkare metallglans på ryg- 

 gens och skuldrornas fjädrar; vår- och hö st- dr äg t er na äro 

 hvarandra temligen lika, den senare har dock längdbanden 

 på ryggen och skuldrorna mera rostgula. 



Afven ungfoglarnes drägt är af samma, ehuru mindre 

 rena färger, har smalare läugdband och på skulderfjädrar- 

 nes breda, ljusa utkanter finnes åtminstone stundom ytterst 

 ett fint svart streck; alla vingtäckare ljust grågult kantade, 

 och derinom tecknade med svarta och rostfärgade bågband, 

 med undantag af de helt små, som äro svartbruna med lju- 

 sare grågul kantning. Om hösten igenkännas dessa genom 

 sina tjocka, mera grönaktiga ben, hvilka dessutom likasom 

 näbben äro mjukare. 



Dundrägt, Ofvan rostbrun och svart, prydd med hvita 

 dunspetsar, som bilda långs gående, breda band; en fläck 

 vid pannan och armen vackert ljust mahognybruna; pannan 

 utmärkt genom två svarta och två hvita tvärstreck; under 

 ögat finnes en större svartkantad fläck (Meves). Undersidan 

 hvit; näbben orent köttfärgad, iris gråbrun, benen rödaktigt 

 hvita. (Naumann). 



Af alla våra Scolopax arter har denna den vidsträck- 

 taste utbredning och är temligen allmän öfverallt der den 

 förekommer. Den häckar förnämligast i norra hälften af 

 Europa från Lappmarken och Island ned i mellersta Tysk- 

 land och Frankrike, men äfven sydligare till mindre antal, 



