241 



svenska namnet horsgök (hästgök) och himmelsget samt det der- 

 med liktydiga finska taivaanvuolii. Detta ljud uppkommer 

 genom luften, som hastigt pressas mellan de starkt utbredda 

 yttre stjertpennorna, under det fogeln i sned riktning skju- 

 ter nedåt; man kan på experimentet väg åstadkomma ett 

 dylikt med en lös fogelstjert (Jfr Meves, K. V. A. förh. 1856 

 sid. 275). 



Ämn. Kaup har under namn af Scolopax Brehmii beskrifvit en form af 

 denna art med 16 stjertpemior likasom hos dubbla beckasinen. Lill- 

 jeborg har funnit ett exemplar af denna form i närheten af Archan- 

 gel; — hos oss är den veterligen ej anträffad men rekommenderas 

 våra jägare till närmare uppmärksammande. 



27. Scolopax gallinula Linn. Halfcnkel beckasin. 



Pieni kurppa. 



Artm. Hjessan mörk^ utan ljust längdhand; öfre kropj^sde- 

 larne fläckiga och spräckliga af rosthrunt på svart^ 

 metalliskt skiftande botten och tecknad med fyra gula 

 längdbandj bröstet mörkt småfläckigt, underlifvet hvitt; 

 stjertens 12 pennor svarta med roströda fläckar. 

 Längd: 8 — 8V.2 tum, vingbr. 15 tum. 

 Upptages ibland såsom eget underslägte: Lymnocryptes 

 Kaup. — Finskt namn: Pienempi taivaan-vuohi 1. -jaara. 



Beskrifning. Den bakom spetsen något nedtryckta näb- 

 ben är P/a tum lång, vid roten 4 lin. hÖg och hälften så 

 bred, smutsigt gulaktig, framåt mörkare och vid spetsen 

 svartaktig; tarsen en tum hög, mellantån med klo IV4 tum; 

 benen gråaktiga, på ledgångarne grönaktiga; iris brun. 



Från näbbroten går öfver pannan ett svartbrunt band, 

 hvilket tilltager i bredd på hjessan, går bakåt på nacken 

 och har smala rostfärgade fjäderkanter; ytter om detta går 

 från näbben öfver ögonen och nedåt nacken ett bredt ljus- 



16 



