245 



Likasom föregående art uppehåller sig denna på våta 

 ängar och betesmarker, med omvexlande sumpiga ställen och 

 grunda vatten med mjuk botten; under de ljusa nätterna 

 kommer den fram äfven till öppna stränder. Det läte, som 

 den vid uppflygandet om aftonen låter höra är ett fint, skarpt 

 pipande liknande nattlapparnes, stundom äfven ett svagare 

 ähtcli. Äfven af denna art får man om våren höra en slags 

 sång, hvilken återgifves med ett enformigt i 4 till 6 sekun- 

 der fortsatt tettettettett, hvarunder foglar flaxar upp och ned 

 öfver en sumpig plats. Detta ljud är dock svagt och höres 

 knappt längre än 100 steg derifrån. (Eft. Naumann). 



Femte gruppen: Recurvirostrinse Bonap. 



(se sid. 116). 



Inom familjen Scolopacidae visar denna sista grupp ej 

 allenast väsendtliga afvikelser från de öfriga, utan är äfven 

 den mest fremmande för vår fauna. Närmast står den till slägtet 

 Totanus, men den långa egendomligt bildade näbben, benens 

 längd och beklädnad, samt simhuden mellan tårna tillåta ej 

 gerna att med någon af de föregående grupperna samman- 

 föra det enda slägte, som i norden representerar gruppen. 

 I sydligare länder finnes ett annat slägte Himantojms med 

 rak näbb och hudveck blott mellan tårnas bas samt utan 

 baktå. — Endast en art uppgifves vara funnen inom vårt 

 område. 



Skärfläcke-slägtet (Recurvirostra um). 



Näbben långj svag^ ända från roten nedplattad, mot spetsen 

 fint tillspetsad och höjd i hage uppåt, samt mjuk; öf- 

 verkäkens fåra räcker icke till midten af nähhen. 



Näsborrarne smala^ helägna nära pannan invid käkkanten, 

 omslutna af en hinna. 



