148 



bland hvilka ett på öfvergumpens midt och tvenne längs 

 ryggsidorna äro tydliga. Meves. 



Såsom häckfogel har svartgråa snäppan ungefär samma 

 utbrednings område, som gluttsnäppan och synes gå nästan 

 lika långt åt söder, men vanligen uppträder den i mindre antal. 

 Den kläcker i nordligaste delarne af Europa och Asien, nem- 

 ligen i norra Skandinavien samt Kyssland och Sibirien. — Under 

 flyttningstiderna synes den företrädesvis hålla sig till floderna 

 och vattendragen i mellersta Europa, mindre till hafskusterna; 

 den sträcker fåtaligt utmed norska kusten och på britiska 

 öarne. Vintern tillbringar arten vid Medelhafvet, omkring 

 Svarta och Kaspiska hafven samt i Bengalen och China, 

 likväl kommer den i Afrika också ända till sydliga delarne. — 

 I Amerika förekommer arten icke. 



Uti nordliga delarne af vårt land finnes den temligen 

 talrikt, men har äfven anträffats häckande långt ned i mel- 

 lersta Finland ; i öfriga delar blott sträcktiderna. — Icke heller 

 denna art synes uppehålla sig på ishafskusten, ty Schrader 

 och Lilljehorg hafva ej anfört den derifrån, och Middendorff 

 säger den i ryska lappmarken vara sällsynt, utan att angifva 

 närmare lokaler. Sahlberg och Malmberg funno den uti syd- 

 vestra halfön vid Soukelo, Imandra m. fl. ställen. Uti inre 

 lappmarken träffade Malm den allmänt på myrar med tall- 

 skog, så långt detta trädslag växte till någon betydenhet, 

 allmännast dock i Enare lappmark. 1 Muonioniska och Enon- 

 tekis socknar finnes den allmänt och är sedd ända vid Kil- 

 pisjärvi (69") invid fjellregionen (Sbg & PnJ; i slutet af 

 maj eller början af juni anländer den till dessa trakter. 

 Enligt Bränder är den allmän ännu i Pudasjärvi och kläcker 

 der; om sommaren 1871 kläckte den i Suonenjoki kapell i 

 Savolaks (62" 30') enligt Malmberg^ men sydligare är den ej 

 med säkerhet funnen häckande. Sadelin (add.) anför arten 



