82 



miss. Ekehom en fogel den 13 sept. 1842 och vissa år har 

 den anträffats på fälten vid Kexhohn i slutet af augusti må- 

 nad enligt Tengström. — Den anlände väl i stora och täta 

 flockar till Muonioniska den 29 maj 1867 och uppehöll sig 

 der i två veckor på åkerfälten, hvarefter den begaf sig till 

 fjellen {Shg och Pn), men likväl är den ej talrik på sina 

 häckningsställen. Malm fann den vara sällsynt på alla fjell 

 i norra lappmarken, Schrader likaså i nordvestra delarna af 

 vårt område från slutet af maj till slutet af augusti. I Enon- 

 tekis förekommer den på fjellen vid norska gränsen (Knoh- 

 lock)^ men äfven sydligare t. ex. uppå Ounastunturi, der 

 små dunungar anträffades den 26 juli 1867 (Sbg & PnJ och 

 på Pallastunturi der Äi^th. v. Nordmann fann den häckande. 

 Uti ryska lappmarken är den likaledes sällsynt enligt Mid- 

 dendorff; Lilljehorg fann vid Schuretskaja den 30 juli knappt 

 flygfärdiga ungar, hvarjemte Sahlberg och Malmberg anträf- 

 fade den på fjellen vid Imandra och vid Ponoj på ost- 

 kusten *). Huruvida den ej förekommer också på fjellen i 

 Kuusamo vore af intresse att erfara. 



Fjellpiparen är en ganska litet skygg fogel; den flyttar 

 vanligen i mindre flockar och håller sig någongång tillsam- 

 mans med ljungpiparen. Den häckar endast på torra och 

 sterila, jemna fjellhedar och förekommer icke på sumpiga 

 ställen. Aggen äro 3 eller 4, olivgula eller ljust olivbruna 

 med svartbruna och mindre askblåa fläckar. 



Anm. En närstående art, Eudr. asiaticus Pall., har flere vingpennors 

 spolar i midten hvita; den förekommer i Sibirien och öfvervintrar 

 vid Kaspiska hafvet samt ryska stepperna, kommer ibland till syd- 

 östra Europa och är en gång funnen på Helgoland. — En annan 

 beslägtad art, som man hänfört också till Äegialitis, neml. Charadr. 

 mongolicus Pall., eller pyrrhothorax Temm. är hemma från ännu ost- 



i 



*) Äfven vid Archangel är den skjuten (enl. Meves), troligen stadd 

 på flyttning. 



