249 



den andra hufvudafdelningen af ordningen, och särskildt om 

 storkarne. Likväl böra de i följd af sitt lefnadssätt, samt 

 bildningen af näbben och tårna dock hellre räknas till de 

 snäppartade vadarne, bland hvilka de således måste uppföras 

 såsom en egen familj. Tranorna äro utbredda till de flesta 

 delar af jorden; hos oss finnes blott en art af 



Tran-slägtet (Grus pall.). 



Näbben lika lång eller längre än hufvudet, starky rät^ mera 

 smal än hög^ ofvan vid roten platt, framtill hoptryckt 

 och småningom afsmalnandc mot den trubbiga spetsen- 

 näsgropen bred, gående från roten utöfver midtenj käk- 

 kanterna inböjda och skarpa; båda käkarne lika starka; 

 munviken icke gående så långt som till ögats framkant. 



N ä sb o rr arn e temligen aflägsnade från pannan^ belägna vid 

 gränsen mellan första och andra tredjedelen af näbben^ 

 ofångt ovala, genomsigtiga, ofvan och baktill omgifna 

 af en mjuk hinna. 



Benen mycket höga^ starka och nakna högt öfver hälleden; 

 af de tre temligen starka fram tårna äro den yttre och 

 mellersta till första leden förenade genom en hud-, b ak tån 

 liten, belägen högt upp, så att endast spetsen af dess 

 klo når marken; farserna framtill och tårna ofvan 

 täckta af tvärplåtar, på öfriga ställen nätlikt delad i 

 afrundade eller 6-kantiga fjell; klorna korta, lindrigt 

 böjda och spetsiga, intåns störst. 



Vingarn e stora, långa, breda, med mycket långa öfver- 

 armben, så att på den hoplagda vingen spetsarne af de 

 inre vingpennorna betydligt öfverskjuta handpennorna; 

 af dessa senare är den första kort, den 2:clra något 

 längre, och den 3:dje längst; de innersta vingpennorna 



