250 



jemte deras täckare mycket förlängda^ veka och håg- 



formigt nedåthöjda öfver stjerten. 



» 



Stjerten kort och af rundad, bestående af 12 pennor. 



Tranorna, Europas största vadare, äro särdeles ståtliga 

 foglar, oaktadt deras färgteckning är temligen enkel och an- 

 språkslös. Hufvudet är litet och prydes hos några sydligare 

 arter af hvarjehanda fjäderbuskar. Båda könen äro lika 

 tecknade, men honan är något mindre än hanen; ungarnes 

 drägt afviker ej heller mycket från de gamlas; engång om 

 året inträffar ruggningen. De häcka på öppna kärr och 

 myrar, hvarefter de samlas och flytta i större eller, mindre 

 flockar till varmare länder för att tillbringa vintern. Flygten 

 är hög och lätt; på marken gå de långsamt och med af- 

 mätta steg. Till sina förmögenheter äro de högt utvecklade, 

 kloka och begåfvade med många intellektuella egenskaper, 

 samt blifva i tamt tillstånd mycket tillgifna sina egare; i 

 fritt åter aro de i hög grad skygga och vaksamma. Lätet 

 är starkt och genomträngande samt höres på längre afstånd, 

 än man är i stånd att se fogeln sjelf. Såsom födoämnen 

 hålla de till godo med olika slags växtdelar, frön, blad och 

 rötter, samt smådjur, såsom insekter, maskar, mindre am- 

 fibier o. d. De lefva i engifte, häcka på marken och begge 

 makarne uppföda ungarne gemensamt. Vi hafva i vår fauna 

 endast en art. 



28, Grus cinerea Bechst. Trana, Rurki, 



Artm. Askgrå, hufvudet of v an nästan naket^ hetäckt af hor st- 

 hår^ till färgen likasom framhalsen svart; hjessan haktill 

 röd; halssidorna hvita; de innersta vingpennorna böjda, 

 med krusigt fan. 

 Längd: 3 fot 10 tum, vingbr. G f. 10 t. till 7 fot. — 



Ardea grus Linn. 



