255 



att kringgå Karpatherna och böhmiska bergsbygderna samt 

 Alperna, äfvensom bergen på turkiska halfön och mindre Asien. 



Såsom aUmänt bekant bilda de under sina flyttningståg 

 tvenne i en vinkel sammanstötande linier med en fogel i 

 spetsen; deras högljudda trumpetlika stämma höres derunder 

 på mycket stort afstånd. Fogeln betraktas af enhvar såsom 

 ett vårens förebud; ofta anlända de hit så tidigt om våren, 

 att de ännu finna större delen af landet snöbetäckt, hvarföre 

 de få hungra och frysa, samt stundom förgås. 



Äfven denna stora fogel är ej helt och hållet frem- 

 mande för och redlös på vattnet; hr C. A. Aschan meddelar 

 härom, att ;,ej allenast de gamla foglarne sätta sig på djupt 

 vatten ett stycke från stranden, då de vilja afleda hundarne 

 från ungarne, utan äfven dessa simma, ännu icke flygfärdiga, 

 öfver ganska breda sund för att komma i säkerhet." 



Sina två stora ägg (enl. Meves ibland 3), som till fär- 

 gen äro grönaktigt gråa eller gulaktigt gråbruna, med bruna 

 fläckar och punkter, lägger tranan på någon gräsig tufva på 

 myren och begge könen rufva dem vexelvis. 



Grus virgo (Linn.) JuDgfrutrana. 



Artm. Blågrå; bakom hvartdera örat en tofs af långa, smala och gles- 

 stråliga, hvita fjädrar; f ramhalsen svart; de innersta vingpennorna 

 mycket långa, något nedhängande och tillspetsade. 

 Längd: omkr, 33 tura. — Ardea L. 



Hemma från mellersta Asien, trakterna af Kaspiska hafvet och 

 södra Ryssland kommer denna art någon gång vilse till olika delar af 

 öfriga Europa; i Skandinavien har ett exemplar i juni 1857 blifvit skju- 

 tet i Nerike, men i Finland är den veterligen aldrig anträffad. Den är 

 den minsta arten af slägtet. 



Uti mellersta delarne af Asien, i Mongoliet och Amurlandet, före- 

 kommer en trana, Grus leucogeranus Pall. som någon gh^g visat sig 

 också nordligare (Obviken) och flyttar ännu i Wolgatrakterna; denna art 



