257 



fara; deremot flyga de dåligt och ogerna. Stadda i nöd 

 kunna alla simma, men flere göra det äfven utan sådan an- 

 ledning; vid påkommande lifsfara dyka de flesta ganska bra 

 och några söka till och med på detta sätt sin föda ur vatt- 

 net. För menniskan dölja de sig sorgfälligt och förblifva 

 orörliga så länge de icke hafva tillfälle att löpa undan. 

 Deras födoämnen äro insekter, larver, puppor, maskar och 

 små blötdjur samt friska växtdelar och frön. De lefva par- 

 vis eller allena, bygga sina bon bland säf, som flyter på 

 vattnet, eller bland gräs och lägga många (6 — 16) ägg, 

 hvilka rufvas af båda makarne. Ungarne öfvergifva boet 

 snart och löpa eller simma bort med föräldrarne. — De hit- 

 hörande arterna finnas i alla verldsdelar, men gå i allmän- 

 het ej högt upp mot norden; blott en af våra arter är ut- 

 bredd ända till nya verlden. 



De hos oss anträffade arterna *) kunna fördelas i släg- 

 ten på följande sätt: 



A. Rallinae. Pannan hefjädrad; tårna utan hudflikar, 

 Rallus Linn. Näbben längre än hufvudet, smal, i?. 



aquaticus. 

 Ortygometra Linn. Näbben kort^ tjock. O.crex^O.porzana. 



B. Gallinulinae. Pannan försedd med en naken hudplåt. 

 Gallinula Lath. Framtårna utan hudflikar. G. chloropus. 

 Fulica Linn. Framtårna kantade med hudflikar. F. atra. 



Rall-slägtet (Rallus lim). 



Näbben längre än hufvudet^ temligen svag, nästan rät eller 

 lindrigt nedböjd^ hoptryckt och försedd med hvassa käk- 



*) Inom denna likasom inom småsnäppornas grupp har utg. anta- 

 git de af prof. Sundevall (Sv. fogl. 1871) föreslagna svenska benämnin- 

 garne såsom de i allo lämpligaste. 



17 



