385 



jande anmärkningar meddelade af C. A. Aschan torde likväl 

 bär böra erbålla plats: 



jjcke alla banar slå sig tillhopa ruggningstiden, ty man 

 påträffar ofta enstaka individer bär ocb der; ej heller fälla 

 alla redan i juli sina vingpennor, ty jag bar ännu i medlet 

 af augusti kommit öfver enstaka exemplar med blott blod- 

 pennor i vingarne. — Vid minsta fara trafvar modren åtföljd 

 af ungarne upp på land i gräset på ängarne eller gömma 

 de sig i buskar ocb skogsbackar, bvarföre man föga ut- 

 rättar med dem något utan hund; om lokalen är en mindre 

 holme eller smalare landremsa gå de öfver till andra sidan 

 till sjön. Stundom kan man få se honan åtföljd af späda 

 ungar stadd på vandring upp i skogsbackarna, antingen de 

 då nyss blifvit kläckta ocb föras ned till sjön eller eljest 

 promenera i det gröna. Så länge de icke äga fullkomlig 

 flygförmåga, uppehålla sig ungarne om dagarne helst på 

 land, samt äro aftnar och morgnar ifrigt sysselsatta med att 

 söka sig föda. Efter det de blifvit flygfärdiga, kunna de om 

 dagarne sitta sofvande på tufvor och gungfly, så att man 

 kan passera några famnar förbi dem. Detta inträffar i synnerhet 

 sedan det lidit något mot eftermiddagen och solen bäddar 

 varmt. Sedan de blifvit fullvuxna gå de om nätterna gerna 

 upp i korn och hafreländerna, ännu senare om hösten 

 åstadkommande t. o. m. icke ringa skada på skylarne och 

 stackarne. När blåbären mognat gå de äfven gerna efter 

 dem upp i skogsbackarne. I vissa socknar t. ex. Kiuruvesi 

 (Luupue sjö), Pielavesi m. fl. är gräsanden jemte bläsanden 

 och krickan föremål för en lönande och man kan säga mör- 

 dande jagt från allmogens sida. Ett oeftergifligt vilkor vid 

 dessa jagter är lugn väderlek, emedan man då af gräsets, 

 vassens och säfvens rörelse, kan se hvart den dykande fogeln 

 tager vägen. Vanligen vandrar härvid en person, åtföljd af 



25 



