390 



bröstet; det mörka strecket genom ögat mycket smalt; det 

 gula öfver ögat mycket bredt. Meves (1871). 



Liksom skedanden tillhör också snatteranden mera tem- 

 pererade nejder, men dess häckningsområde har ej en så 

 stor utbredning som dennes åt vester och norr. I England 

 och Holland finnes den endast sparsamt kläckande, ymnigare 

 i Danmark och på nordtyska låglandet, ställvis i södra Sve- 

 rige ännu i Upland, på Gotland och i Östersjöprovinserna; 

 vidare i Ungern och mellersta samt södra Ryssland, genom 

 hela södra Sibirien till sydkusten af Ochotska hafvet. Afven 

 i Nord Amerika är den utbredd. — Arten flyttar mest längs 

 floderna, men äfven utmed kusterna. Om vintern besöker 

 den talrikare Holland och Frankrike, samt går ända till 

 n. v. Afrika, uppehåller sig i Medelhafsländerna, omkring 

 Svarta och Kaspiska hafven, kommer i mängd till Nildalen 

 samt finnes i Indien; den är äfven funnen vid Ochotska haf- 

 vets kuster. 



Nordliga gränsen för artens förekomst går, så vidt man 



för närvarande känner, nedanom *) vårt område och fogeln 



kan alltså ännu icke anses verkligen tillhöra vår fauna. 



Likväl har den ertappats här en gång: i maj månad år 1861 



köpte mag. C. A. Aschan från en skärgårdsbåt i Helsingfors 



hamn en fjolårig hane i vårdrägt; ex. förvarades en kort 



tid i högre elementarskolans fogelsamling, men öfverlemnades 



sedermera genom byte till finska museum (M. v. W.J. 



Flere exemplar känna vi ej. 



Anm. Om denna art säger Schrader „kommt selten, jedoch auch 

 briitend in Lappland vor". Det är ingalunda omöjligt att något 

 exemplar kunnat komma vilse ända hit, men då S. ej uttryckeligeu 



*) I Östersjöprovinserna förekommer arten, Fischer uppger den 

 från Petersburger guvern., Meves fann den på Ladogakanalen och ända 

 till Archangel har fogeln förvillat sig längs Dvina. 



