391 



omtalar någon skjuten fogel och uppgiften i öfrigt synes ganska 

 sväfvande kan utg. ej annat än anse den som en ofrivillig reminis- 

 cens af S. från hans sydligare fädernesland ; uppgiften är sedan dess 

 upprepad af andra, men af ingen konstaterad och strider dessutom 

 emot artens allmänna utbredning; det är ej heller kändt att arten 

 skulle tillhöra Norges fauna. 



Snatteranden uppehåller sig i allmänhet på dylika ställen 



som gräsanden och är mycket skygg; möjligtvis kan den 



upptäckas på något ställe i landets södra delar, förbisedd i 



följd af sin likhet med gräsanden; sådant har förhållandet 



varit t. ex. i Sverige. 



Anas fal c ar i a Pall. Praktand. 



Artbeskr: Näbben jemnbred, längre än tarsen; vingspegeln nedtill svart, 

 upptill grönaktig^ glänsande. Hane om våren: hufvudet mörk- 

 grönt glänsande^ med ett rödbrunt hand från pannan längs hjessan 

 och en rik fjädertofs i nacken', halsen hvit, med en svart ring på 

 midten ; hela fogeln vattrad, of van fnt, inunder gröfre; innersta 

 vingpennorna svarta och hvita, smala och långt nedhängande i en 

 half cirkel; på skuldran en svart fack. Kona.: fäckig af svartbrunt 

 på rostgul botten, liksom honan af stjertanden, men olik denna genom 

 sin stora svartgröna vingspegel. 

 Längd: 19—20 tum. 



Praktanden häckar i nordöstra Sibirien och flyttar genom östra 

 Asien, men har tvenne gånger ertappats vilsekommen till Europa, vid 

 Neusiedler sjön och vid Skellefte i norra Sverige om våren. 



8. Anas penelope Linn. Blåsand, 

 brunnacke. Haapana. 



Artm. Näbben kort., af underbenets längd., mot spetsen nästan 

 smalare; stjertpennorna 14. — ( Underslägtet Mareca 

 Steph.). 



Hane om våren. Vingspegeln grön; kroppen grå, vatt- 

 rad; vingtäckarney underlifvet och sidorna af gumpen hvita; 

 hufvudet vackert gulbrunt med en hvitgul bläs från näbben 

 ända upp på hjessan; kräfvan liffärgad. Näbben ljusblå 

 med svart spets., benen grågulaktiga. 



