279 



TJngdrägt. Näbben orent hvit, ofvan i spetsen mörk; 

 pannplåten, som ännu är liten och smal, äfven hvitaktig; iris 

 brun; benen ljusare och mer gråaktiga än hos de gamla. 

 Pannan, hufvudet ofvan, halsen bakom, samt alla öfre kropps- 

 delar mörkt olivbruna med skiflfergrå anstrykning; från näbben 

 går genom ögonen ett mer eller mindre tydligt smutshvitt 

 band ända ut på tinningarne; tyglarne svartaktiga; hakan och 

 strupen orent hvita, på sidorna gulfläckiga; halsen framtill 

 och på sidorna skifFergrå med ljusa tvärband, framtill med 

 hvita fjäderkanter; bröstet askgrått, med breda, hvita fjäder- 

 kanter, som täcka det mörka; på kroppssidorna äro dessa 

 smala, bakut med olivbrun anstrykning; magen bakut mörkt 

 skiflfergrå. — Efter första ruggningen erhålla ungfoglarne 

 den utbildade drägten, men de undre kroppsdelarnes bredare 

 hvita fjäderkanter försvinna ännu ej till följande vår helt och 

 hållet. Naumann, 



Dundrägten är hos den lefvande ungen synnerligen egen- 

 domlig. Näbben vid spetsen svart, i midten hvit och vid 

 roten liksom pannfläcken cinnoberröd; huden på hjessan blå- 

 och rödskiftande, med glesa svarta hår (efter döden förändras 

 hudfärgen snart). Dunets grundfärg svart; pannan och ögon- 

 trakten prydda af cinnoberröda hår- eller klubblika slidor 

 för dunet, hvilka under hakan och kring halsen äro brand- 

 gula, på underhalsen, ryggen och vingarne guldgula, hårlika. 

 (Meves). — På kroppen aflfalla eller blekna dessa småningom ; 

 en unge, stor som en strömstare, har dem qvarsittande på 

 hufvudet, men på den öfriga delen af kroppen endast bil- 

 dande en grå skiftning på det svartbruna dunet. Z. M. 



En något större unge, ännu utan vingpennor, har redan 

 kinder, haka och framhalsen intill kräfvan rent hvita, magen 

 och sidorna svartgråa. (Meves). 



