224 



Fjäderklädnaden är i allmänhet vek, mer eller mindre 

 tät, vanligen åtliggande, men under vissa förhållanden pö- 

 sande såsom hos ugglorna. Färgteckningen är spräcklig af 

 svart, brunt och grått, utan alla praktfärger; karakteristiska 

 för alla till slägtet hörande arter äro derjemte de längs 

 öfre kroppsdelarne löpande, smala, ljusa banden. Ehuru de 

 rugga tvenne gånger om året är sommardrägten knappt skild 

 från vinterdrägten^ som blott är mindre glänsande; äfven äro 

 könen lika tecknade och honan vanligen något större än 

 hanen. De iinga i sin första drägt likna äfven de gamla. 



Arterna af detta slägte fortplanta sig uti norden och 

 den tempererade zonen, men tillbringa den kalla årstiden 

 uti sydligare länder. 1 allmänhet älska de sumpiga trakter; 

 några lefva dock endast i skogarna, der de uppsöka lägre, 

 fuktiga ställen, andra åter uppehålla sig på kärr och sum- 

 piga ängsmarker, aflägset från skogarne. De äro till hälften 

 nattliga fogiar, d. ä. flyga mest i morgon- och aftonskymnin- 

 garne, samt under ljusa nätter, men hvila eller söka sin föda 

 på marken om dagarne; vid annalkande fara trycka de sig 

 på marken likasom hönsfoglarne och dölja sig sålunda, hvil- 

 ket så mycket bättre lyckas, som deras färgteckning visar 

 en öfverensstämmelse med jorden, der de ligga. Utan att 

 dertill vara tvungna komma de nästan aldrig om dagen till 

 öppna fält. Äfven under sina vandringar vår och höst äro 

 de i rörelse om nätterna; i motsats till de föregående ar- 

 terna äro de derunder högst litet sällskapliga och flytta 

 mest enskildt för sig, någon gång i mindre flockar. Sin 

 föda, som består af maskar, insekter, deras larver och äfven 

 ibland af vegetabilier, söka de endast på stilla och undan- 

 gömda ställen, oftast under skymningen, då de äfven besöka 

 mera öppna platser. Deras ytterst finkänsliga näbb och långa 

 tunga låta dem med lätthet finna sina födoämnen. — Under 



