309 



ben; joennorna medelmåttiyt låiiga^ den första lika lång 



som den fjerde, den andi^a och tredje längst. 

 Stjerten temligen lång, afrundad eller tillspetsad^ bestående 



af 18— 2å pennor. 

 Halsen smal, af kroppens längd. 



Svanariie äro de största och ståtligaste af alla sim- 

 foglar, de förekomma uti alla delar af jorden, företrädesvis 

 dock i de kallare, der de häcka vid insjöar och i sumpiga 

 trakter. Tvertemot förhållandet inom följande slägten ut- 

 märkes detta genom enkel och enformig färgdrägt, i det den 

 hvita färgen är rådande hos gamla foglarne och grått hos 

 de yngre (af våra arter). Rugguingen inträffar en gång år- 

 ligen och de unga få sin utbildade drägt först i tredje året; 

 begge könen likna hvarandra, honan är blott mindre till 

 storleken. Sina födoämnen hemta svanarne förnämligast från 

 växtriket och upphemta dem vanligen från grundt vatten 

 med tillhjelp af näbben och den långa halsen, icke genom 

 att dyka, ty detta göra de blott uti högsta nöd. De simma 

 förträffligt och flyga väl, sedan de mer eller mindre buller- 

 samt uppkommit från vattnet. För menniskan äro de mycket 

 skygga och mot andra djur ofördragsamma, men makarne 

 emellan råder mycken tillgifvenhet och de vistas ständigt 

 tillsammans; vanligen uppsöka de aflägsna, mera fredade 

 ställen för att häcka och reda sig der ett stort bo af hop- 

 samlade vattenväxter. Efter fortplantningstidens slut och 

 vid den kalla årstidens annalkande draga de sig till kusterna 

 och undan isen söderut. 



En enda art är hos oss inhemsk, en annan har några 

 gånger anträffats under sina flyttningståg från den högre 

 norden; en art hålles någongång tam. I vårt land äro sva- 

 narne fridlysta från och med den 15 mars till och med den 

 U juli. 



