316 



mer på Island, men egentligen torde den väl kläcka uti 

 arktiska Sibirien, i Taimyrlandet och på Novaja Semlja, der 

 den äfveii är funnen; föga nog häckar den vestligare. — 

 Arten flyttar i Sibirien utefter floderna och längs östra kusten, 

 men kommer äfven ibland utefter kusterna vesterut till finska 

 viken och Östersjön, Danmark, norra kusten af Tyskland och 

 Frankrike samt till England. I Skandinavien är den funnen 

 blott en gång vid sjön Mjösen. 



Vårt land besöker arten blott under sina kanske till- 

 fälliga förbiflyttningar och högst sällan har den här blifvit 

 tillvaratagen vid vår södra kust; vi känna endast tre under 

 olika år här ertappade exemplar. Det första, en ungfogel, 

 blef skjutet om hösten år 1843 i Helsinge socken och er- 

 hölls genom apotekaren Salingre (M. v. W.); dess skelett 

 förvaras uti osteologiska samlingen. Det andra var en fjol- 

 gammal hane, som fälldes i Sibbo den 3 maj 1851 (F. 31.) ; 

 det tredje en gammal fogel uti ren hvit drägt tillvaratogs i 

 närheten af Lovisa i april år 1869 genom rektor Nordströms 

 försorg, samt förvaras numera uti finska fogelsamlingen *). 



Anm. Hos sångsvanarne är luftstrnpen af särskildt intresse derföre, att 

 den i form af en lång ögla går in uti ett ihåligt rum i sjelfva bröst- 

 benskammen, innan den beger sig uti brösthålan. Hos C. musicus 

 gör den innerst en skarp vertikal och hos C. minor en horisontel 

 slinga. — C. olor har samma partier såsom vanligt hos andra foglar. 



Cygnus olor Linn. Tam svan. 



Artm. Pannan försedd med en rund knöl, denna och tyglarne samt nageln 

 svarta, öfriga delen af näbben gulröd; stjerten vigglik; hela fjä- 

 derklädnaden hvit. Stjerten består af 22—24 pennor. 

 Längd: 4 fot 6 — 8 tum. 



*) Det förtjenar kanske anmärkas, att de två senare exemplaren 

 varit felaktiga ; det förra har haft högra tarsen afbruten, men åter läkt, 

 hvarjemte simhinnorna på foten äro något ofullständiga; det senare har 

 högra vingen afbruten vid handleden. 



