228 



Honan är vanligen något större än hanen^ men båda 

 äro de så lika tecknade, att de icke kunna skiljas genom 

 hållbara, yttre kännetecken; de unga foglarne likna de gamla, 

 utom deri att de gråa, spräckliga teckningarne äro otydligt 

 markerade, samt de rödbruna tvärbanden bredare, icke så 

 fint spräckliga. — Samma färgdrägt bäres året om, ehuru 

 ruggningen sker tvenne gånger årligen. 



Dundrägt. Rostgul med ljusare och mörkare tecknin- 

 gar; ett streck genom ögat och ett längs pannan svarta; 

 hjessan med tre rostbruna tvärband, hvaraf det främre räc- 

 ker till ögonen och det bakre löper ned öfver halssidorna; 

 ett annat bredare går öfver kräfvan; längs ryggen ett mörk- 

 brunt band; på sidorna och benen finnas några större och 

 mindre fläckar. Näbben blysvart vid roten liksom benen 

 bleka. Meves. 



Morkullan är utbredd öfver en stor del af gamla verlden, 

 men i jemförelse med andra fogelarter förekommer den meren- 

 dels i ett ringa antal individer. Den häckar uti största delen 

 af Europa, nemligen från Tyrolen, Schweiz' och Greklands 

 bergtrakter uti hela mellersta delen af vår verldsdel ända 

 till ungefär G4:de breddgraden; i spridda par går den i Skan- 

 dinavien ännu nordligare (67^ 20'); vidare finnes den uti 

 hela det tempererade Sibirien. — Om vintern stannar den 

 under mildare år redan i England, norra Frankrike och 

 Tyskland men finnes vanligen i Medelhafslän derna, Algier, 

 Egypten och södra Asien. Dess flyttningståg till och från 

 Skandinaviska halfön gå dels öfver Danmark och Tyskland 

 dels öfver England och Frankrike. 



Uti vårt lands södra och mellersta delar förekommer 

 morkullan allmänt, men saknas uti noi*dliga hälften deraf. — 

 Från Åland anföres den af Bergstrand^ men åtminstone i det 

 skoglösa Kökar är den okänd I Åbo trakten häcka spridda 



